ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" травня 2021 р.                                                  Справа №909/835/18

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого – судді (доповідача)          Матущака О.І.
суддів          Гриців В.М.
          Зварич О.В.

за участю представників сторін від:
позивача-1:  Бакун А.Ю.   (адвокат);
відповідача: Максим`юк В.Я. (в порядку самопредставництва);
третьої особи з боку відповідача-2:  Карплюк Л.Р.  (адвокат); Шелембин В.М. (директор);
прокуратури: Винницька Л.М. (прокурор);    

розглянувши апеляційні скарги:           1) Комунального підприємства “Роздрібна торгово-закупівельна база громадського харчування” №311-г/00302/2019-4088 від 03.02.2021

           2) Коломийської міської ради вих..№213/01.2-13/16в від 29.01.2021

на рішення          Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2020, повне рішення -  14.01.2021 (колегія суддів: головуючий суддя Рочняк О.В., судді: Кобецька С.М. та Максимів Т.В.)

у справі          №909/835/18

за позовом                                                  Заступника прокурора Івано-Франківської області, м. Івано-Франківськ

в інтересах держави в особі:                     1) Національної академії аграрних наук України, м.     Київ

2) Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, м. Івано-Франківськ

до відповідача                                         Коломийської міської ради, м. Івано-Франківськ

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору 
на стороні відповідача:                              1) Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, м. Київ

                                                            2) Комунального підприємства “Роздрібна торгово-закупівельна база громадського харчування”, м. Коломия, Івано-Франківська область

про                                                            визнання незаконним та скасування рішення міської ради; скасування записів про державну реєстрацію права власності 

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.
Заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України до Коломийської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Коломийської міської ради № 2931-36/2018-36 від 06.09.2018 «Про землекористування в районі об`їзної дороги», скасування запису про державну реєстрацію права власності за Коломийською міською радою на земельну ділянку площею 510,75 га, кадастровий номер 2610600000:01:001:0009 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 27851498 від 10.09.2018 та  скасування запису про державну реєстрацію права власності за Коломийською міською радою на земельну ділянку площею 197,09 га, кадастровий номер 2610600000:01:003:0029 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 27850840 від 10.09.2018. 
Позовна заява мотивована тим, що спірні земельні ділянки з 1956 року постійно знаходилися в користуванні державних установ, правонаступником яких є Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція НААН України та відносилися до державної форми власності; спірні земельні ділянки з державної власності в комунальну не передавалися, НААН України від вказаних ділянок не відмовлялося; земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту м.Коломия та не можуть відноситися до земель комунальної власності; зміну меж населеного пункту у встановленому Законом порядку не проведено; оскаржуване рішення прийнято за відсутності позитивного висновку державної землевпорядної експертизи. Таким чином, прийняття Коломийською міською радою оскаржуваного рішення та проведення державної реєстрації за Коломийською міською радою права власності на спірні земельні ділянки суперечить вимогам чинного законодавства України. 
Позивач зазначає, що НААН України має особливий статус, який передбачено чинним законодавством України; НААН України закріпила за своїми науковими установами та організаціями на праві оперативного управління державне майно та на праві постійного користування землі, які надані державою; установою НААН України на території Івано-Франківської області є Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН; відповідно до розробленого Інститутом землевпорядкування 13.06.1985 проекту внутрішньогосподарського землекористування для Івано-Франківської державної сільськогосподарської дослідної станції Коломийського району Івано-Франківської області, погодженого у встановленому порядку та  затвердженого рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів 21 січня 1986 року, за Івано-Франківською обласною дослідною станцією закріплено землі на території Коломийського району; спірні землі відносяться до земель сільськогосподарського призначення, перебували в постійному користуванні державної установи, такі ділянка є державною власністю та не могли бути передані в комунальну власність; доказів припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, що належать НААН, матеріали справи не містять; Коломийська міська рада у 2018 році всупереч наявних на те правових підстав прийняла рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель площею 797,84 га, основним балансоутримувачем і розпорядником яких є Національна академія аграрних наук України, а Прикарпатська дослідна станція як структурний підрозділ НААН України, яка є їх фактичним користувачем, користувалася цими земельними ділянками вільно, відкрито до 2018 року; у технічній документації із землеустрою щодо інвентаризації земель міститься довідка інституту землеустрою про те, що на цих двох спірних ділянках землі є особливо цінні землі сільськогосподарського призначення; приймаючи рішення про затвердження технічної документації і визнання цих земельних ділянок комунальною власністю, Коломийська міська рада фактично змінила цільове використання земель сільськогосподарського призначення, внаслідок чого держава втратила особливо цінні сільськогосподарські землі, які перейшли у комунальну форму власності з можливістю їх передачі під забудову і фактичне знищення родючого шару ґрунту. 
Щодо представництва, то прокурор зазначає, що звернення прокурора з позовом до суду з метою захисту інтересів держави полягає у недопущенні вилучення з державної власності особливо цінних земель сільськогосподарського призначення, які згідно вимог ст.ст.149, 150 Земельного Кодексу України мають особливий, захищений державою статус та порядок використання та нездійсненні захисту інтересів держави установами, які відповідно до чинного законодавства володіють, розпоряджаються та користуються спірними земельними ділянками. 
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2020 позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Коломийської міської ради № 2931-36/2018-36 від 06.09.2018  «Про землекористування в районі об`їзної дороги»; скасовано запис про державну реєстрацію права власності за Коломийською міською радою на земельну ділянку площею 510,75 га, кадастровий номер 2610600000:01:001:0009 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 27851498 від 10.09.2018; скасовано запис про державну реєстрацію права власності за Коломийською міською радою на земельну ділянку площею 197,09 га, кадастровий номер 2610600000:01:003:0029 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 27850840 від 10.09.2018. Стягнуто з Коломийської міської ради на користь Івано-Франківської обласної прокуратури 5286 грн судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що спірні земельні ділянки належать до особливо цінних земель державної форми власності, закріплені за Національною академією агарних наук України, в установленому статтею 150 ЗК України порядку у землекористувача не вилучались, відсутні докази добровільної відмови від права постійного користування земельними ділянками НААН України. А отже, вказані обставини свідчать про те, що спірне рішення Коломийської міської ради суперечить актам цивільного законодавства, порушує права Національної академії аграрних наук України щодо володіння, користування чи розпорядження належним їй земельними ділянками.
          Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи. 
          Коломийською міською радою подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. У своїй апеляційній скарзі апелянт загалом покликається на те, що позивачі у справі можуть самостійно здійснювати процесуальні права та обов`язки, а тому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті. Апелянт зазначає, що суд не врахував того факту, що спірні земельні ділянки ніколи не перебували у користуванні НААН чи будь-яких інших установ з моменту їх утворення, в матеріалах справи відсутні документи, які б посвідчували право користування НААН України чи її установ спірними земельними ділянками.
КП “Роздрібна торгово-закупівельна база громадського харчування” подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Свої доводи скаржник обґрунтовує тим, що у даній справі відсутні докази та обґрунтування порушення прав та інтересів як НААН України, так і Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН. Скаржник зазначає, що документально підтверджених відомостей про те, що Прикарпатська ДСДС є правонаступником Станіславської державної сільськогосподарської дослідної станції та Івано-Франківської державної сільськогосподарської дослідної станції позивачами не надано, а також не доведено жодними доказами наявність законного та документально підтвердженого права користування спірними земельними ділянками у Прикарпатської ДСДС чи будь-якої іншої установи Національної академії аграрних наук України. Матеріалами справи підтверджено розташування спірних земельних ділянок в межах міста Коломиї, починаючи з 1957 року; висновок експерта за результатами проведеної земельно- технічної експертизи    від 25.06.2020 №32/19-22 не узгоджується з доказами, наявними в матеріалах справи, відтак не може вважатися допустимим та достовірним доказом.
Прокуратурою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін рішення місцевого господарського суду, а апеляційні скарги без задоволення, з підстав викладених у ньому.
Коломийською радою подано відповідь на відзив, в якому просить скасувати рішення суду першої інстанції, а в позові відмовити, з підстав викладених у ній. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2021 відзив Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН залишено без розгляду на підставі ст.207 ГПК України. 
Коломийською міською радою подано клопотання про здійснення правонаступництва з Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, м. Київ на Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області. 
Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до ч. 1, 3   ст. 52 ГПК України   у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Враховуючи те, Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру є центральним органом та наділена повноваженнями щодо державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів, а Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області є її територіальним органом, у суду відсутні правові підстави для здійснення заміни сторони її правонаступником на підставі ст. 52 ГПК України.
          Інших клопотань в порядку ст. 207 ГПК України не надходило. 
Фактичні обставини справи.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, рішенням Коломийської міської ради №2931-36/2018-36 від 06.09.2018 «Про землекористування в районі об”їзної дороги» вирішено затвердити Коломийській міській раді технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель загальною площею 707,84 га (в тому числі земельна ділянка площею 510,75 га з кадастровим номером 2610600000:01:001:0009 та земельна ділянка площею 197,09 га з кадастровим номером  2610600000:01:003:0029 в районі об”їзної дороги із цільовим призначенням: землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); зобов`язано міськрайонне управління у Коломийському районі та м. Коломиї Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області внести відомості до Державного земельного кадастру згідно прийнятого рішення (т.1 а.с. 26).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.09.2018,  міськрайонним управлінням у Коломийському районі та м.Коломиї Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області 07.09.2018 здійснено державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровим номером 2610600000:01:001:0009 площею 510,75 га та кадастровим номером 2610600000:01:003:0029 площею 197,09 га з цільовим призначенням: землі запасу; 10.09.2018 право власності на вищевказані земельні ділянки зареєстровано за Коломийською міською радою (код ЄДРПОУ 04054334) з комунальною формою власності (т.1 а.с.27-28, 29-30).
Згідно з додатком до наказу Міністерства Радгоспів Української РСР №195 від 18.05.1956 «Про передачу радгоспів Міністерства радгоспів УРСР в систему Міністерства сільського господарства УРСР Міністерства промисловості продовольчих товарів УРСР і Міністерства вищої освіти УРСР» відповідно до постанови ЦК КП України і Ради Міністрів УРСР від 10.05.1956 «Про заходи по поліпшенню роботи науково- дослідних установ по сільському господарству» радгосп «Коломийський» передано Станіславській державній сільськогосподарській дослідній станції Станіславської області (т.1, а.с.41).
Відповідно до архівної довідки Державного архіву Івано-Франківської області №0118-34 від 11.02.2005, згідно з постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 14.02.1956 №253 на території Станіславської області на базі радгоспу «Коломийський» Міністерства радгоспів УРСР була створена Станіславська державна сільськогосподарська дослідна станція (т.1. а.с. 42).
Постановою Ради Міністрів Української РСР №112 від 10.03.1983 «Про організацію Івано-Франківської науково-дослідної станції хрестоцвітих культур Міністерства сільського господарства Української РСР»  відповідно з дозволом Ради Міністрів СРСР від 11.02.1983 створено Івано-Франківську науково - дослідну станцію хрестоцвітих культур Міністерства сільського господарства Української РСР на базі відділу селекції, насінництва і технології вирощування ріпака Науково-дослідного інституту сільського господарства Нечорноземної зони Української РСР і радгоспу «Перемога» Міністерства плодоовочевих господарств Української РСР; передано радгосп «Перемога» з підпорядкуванням Міністерства плодоовочевих господарств УРСР у відання Міністерства сільського господарства УРСР  станом на 1.01.1983  (т.1 а.с.45).
Згідно з наказом  Міністерства сільського господарства УРСР № 76 від 23.03.1983 «Про організацію Івано-Франківської науково-дослідної станції хрестоцвітних  культур» організовано Івано-Франківську науково-дослідну станцію хрестоцвітних культур на базі відділу селекції, насінництва, і технології вирощування ріпака Науково-дослідного Інституту сільського господарства Нечорноземної зони УРСР; прийнято у встановленому порядку, станом на 1 січня 1983 року землі радгоспу «Перемога» Міністерства плодоовочевого господарства УРСР і створено дослідне господарство «Перемога», підпорядкувавши його дослідній станції (т.1 а.с. 46).
Як підтверджується матеріалами справи, згідно копії технічного звіту №І-8-930 ДСП від 13.06.1985, розробленого Івано-Франківським філіалом республіканського проектного інституту по землевпорядкуванню Укрземпроект на замовлення Івано-Франківської державної сільськогосподарської дослідної станції по перенесенню в натуру проекту внутрігосподарського землевпорядкування Івано-Франківської державної сільськогосподарської дослідної станції Коломийського району Івано-Франківської області, а також додатків до нього, в т. ч. актів від  05.06.1985 та 07.06.1985 вбачається, що роботи по перенесенню в натуру проекту по дослідній станції виконані в повному обсязі (т.1 а.32-40). 
Постановою президії Верховної Ради Української РСР «Про статус Української академії аграрних наук» № І370-ХІІ від 29.07.1991 встановлено, що Українська академія аграрних наук є самоврядною організацією, яка входить до складу агропромислового комплексу республіки. Академія діє на основі законів Української РСР та власного статуту і разом з Академією наук Української РСР забезпечує розвиток фундаментальних досліджень, здійснює підготовку наукових кадрів та спеціалістів вищої кваліфікації; закріплено за  Українською академією аграрних наук землю, всі основні фонди та інше державне майно, що знаходиться в розпорядженні її установ. Порядок володіння та використання їх визначається виключно президією академії (т.1. а.с.48).
Наказом Української академії аграрних наук №103 від 15.04.1992 «Про використання основних та обігових фондів наукових установ, господарств, підприємств та організацій, що входять до складу Української академії аграрних наук» на підставі Закону України «Про основи державної політики в сфері науки й науково- технічної діяльності», Земельного кодексу України та постанови президії Верховної Ради Української РСР «Про статус Української академії аграрних наук» закріплено за науковими установами, господарствами, підприємствами і організаціями землю, будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби, техніку та інші основні засоби станом на 1 січня 1992 року згідно додатком; зобов`язано генеральних директорів науково -виробничих об`єднань, директорам інститутів, дослідних станцій, філіалів, господарств суворо дотримуватися положень Земельного кодексу України, згідно з якими, в т.ч.: не допускається передача у колективну та приватну власність земель наукових і навчальних закладів, дослідних, елітно-насінницьких та насінницьких господарств, забороняється вилучення земель сільськогосподарських  та науково- дослідних установ і навчальних закладів для несільськогосподарських потреб, а також вилучення для будь-яких цілей земель дослідних полів, забороняється вилучення земель місцевими органами влади без згоди на те землеволодільця або землекористувача; встановлено, що вилучення земель для різних потреб керівники науково-дослідних установ, господарств та підприємств можуть здійснювати тільки з дозволу президії Академії (т.1, а.с. 49-50).
Постановою президії Української академії аграрних наук протокол №13 від 26.11.1998 «Про впорядкування мережі наукових установ Української академії аграрних наук», з метою оптимізації мережі наукових установ УААН, оперативного керівництва, концентрації та більш ефективного використання наявного наукового потенціалу постановлено створити Івано-Франківський інститут агропромислового виробництва з правом юридичної особи на базі Інституту хрестоцвітих культур, Івано-Франківської державної сільськогосподарської дослідної станції та Прикарпатського відділення Інституту агроекології та біотехнології, які ліквідувати. Організації, які входили до мережі зазначених установ, що ліквідуються, підпорядкувати новоствореному інституту (т.1 а.с. 51).
Указом Президента України №8/2010 від 06.01.2010 надано Українській академії аграрних наук статус національної та перейменовано  її  в  Національну академію  аграрних  наук України.
Відповідно до наказу Національної академії аграрних наук України № 69 від 07.09.2010 «Про найменування установ, підприємств та організацій Національної академії аграрних наук України» визначено найменування наукових установ, підприємств та організацій, що входять до сфери управління Національної академії аграрних наук України згідно з додатком; визначено, що установи, підприємства і організації Національної академії аграрних наук України є правонаступниками в частині майна, землі, майнових прав і зобов`язань установ, підприємств і організацій, що входили до відання Української академії аграрних наук (т.1 а.с. 52).
Згідно з додатком до вищевказаного наказу визначено перелік наукових  установ, підприємств та організацій, що входять до складу Національної академії аграрних наук України, в т.ч. Івано-Франківський інститут агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України (п.240), до мережі якого входять: Коломийська дослідна станція Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України (п.241); державне підприємство «Дослідне господарство «П”ядицьке» Івано-Франківського Інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України» (п.242); державне підприємство «Дослідне господарство «Перемога» Івано-Франківського Інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України» (п.243) (т.1 а.с. 52-56).
На виконання постанови президії Національної академії аграрних наук від 18.05.2011 (протокол №10) «Про оптимізацію мережі наукових установ НААН, наказом  Національної академії аграрних наук України №10 від 25.01.2012 «Про перейменування Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва НААН» перейменовано Івано-Франківський інститут агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України у Прикарпатську державну сільськогосподарську дослідну станцію, передавши її разом з мережею підприємств у безпосереднє підпорядкування Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України; затверджено найменування дослідної станції: Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція  Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України; встановлено, що Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону  Національної академії аграрних наук України є науковою бюджетною установою державної форми власності з правами юридичної особи, безпосередньо підпорядковується  Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, діє на підставі свого статуту і є правонаступником майнових та немайнових прав, основних засобів і матеріальних цінностей, землі, майна та зобов`язань Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України.
Також вищевказаним наказом підпорядковано Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України зі збереженням юридичної особи державне підприємство «Дослідне господарство «П`ядицьке» Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України, затвердивши його найменування - державне підприємство «Дослідне господарство «П`ядицьке» Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції  Інституту сільського господарства Карпатського регіону  Національної академії аграрних наук України та  державне підприємство «Дослідне господарство «Перемога» Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України», затвердивши його найменування - державне підприємство «Дослідне господарство «Перемога» Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції  Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України»; встановлено, що вказані господарства є юридичними особами державної форми власності, які здійснюють свою діяльність на засадах повного господарського розрахунку, діють на підставі свого статуту, і є правонаступниками землі, майна, майнових та немайнових прав та зобов`язань відповідно державного підприємства «Дослідне господарство «П”ядицьке» Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України» та Державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України»  (т.1 а.с. 56-57).
Наказом Національної академії аграрних наук України №227 від 30.10.2014 «Про підпорядкування Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції та її мережі» прийнятого на виконання постанови президії Національної академії аграрних наук України від 25.09.2014 (протокол №18) «Про зміну підпорядкування Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН»:
- виведено Прикарпатську державну сільськогосподарську дослідну станцію Національної академії аграрних наук України разом з державним підприємством «Дослідне господарство «Перемога» Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» та державним підприємством «Дослідне господарство «П”ядицьке» Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» з підпорядкуванням  Національної академії аграрних наук України і передано їх в підпорядкування Інституту сільського господарства Карпатського регіону  Національної академії аграрних наук України;
- затверджено такі найменування: Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (код ЄДРПОУ 00704273), державне підприємство «Дослідне господарство «Перемога» Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції  Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (код ЄДРПОУ 25790150), Державне підприємство «Дослідне господарство «П”ядицьке» Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції  Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (код ЄДРПОУ 31774060);
- встановлено, що Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України є правонаступником землі, майна, майнових та немайнових прав та зобов`язань Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України; Державне підприємство «Дослідне господарство «Перемога» Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» є правонаступником землі, майна, майнових та немайнових прав та зобов`язань Державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України»; Державне підприємство «Дослідне господарство «П”ядицьке» Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» є правонаступником землі, майна, майнових та немайнових прав та зобов`язань Державного підприємства «Дослідне господарство «П”ядицьке» Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» (т.1 а.с. 58-59). 
Постановою президії Національної академії аграрних наук України від 26.02.2014 (протокол №2) «Про затвердження Порядку розгляду Національною академією аграрних наук України земельних питань» затверджено Порядок розгляду Національною академією аграрних наук України земельних питань; визначено, що постанова президії від 21.12.2011 (Протокол № 23) «Про затвердження Порядку надання документів для розгляду питань вилучення земель (припинення права постійного користування на землю) в установах, підприємствах та організаціях, що перебувають у відання НААН» вважати такою, що втратила чинність; постанова  президії від 21.12.2011 (протокол № 23) «Про затвердження Положення про комісію з розгляду майнових та земельних питань президії Національної академії аграрних наук України» діє в частині, що не суперечить цій постанові (т.1, а.с. 60).
Відповідно до розділу 1 Порядку розгляду Національною академією аграрних наук України земельних питань, затвердженого постановою президії НААН від 26.02.2014 (протокол №2), земельні ділянки, які надані у постійне користування Національній академії аграрних наук України та організаціям, що віднесені до її відання, перебувають у державній власності. Порядок володіння, користування та розпорядження земельними ділянками визначається виключно президією в межах визначених повноважень. Президія приймає рішення із земельних питань в межах, визначених законодавством повноважень, в тому числі: надає згоду на вилучення земельних ділянок, надає згоду на встановлення права земельного сервітуту, приймає рішення (надає згоду) на вчинення інших дій, які стосуються земельних відносин, в межах наданих їй повноважень  (т.1, а.с. 61).
Згідно з довідками Головного Управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 02-11/11 від 16.01.2017, №02-11/26 від 22.01.2018, №1051/174-18 від 10.09.2018 «Про кількісні характеристики земельної ділянки, розподілення земель між власниками і користувачами (за даними форми 6 - зем)» по Коломийській міській раді за Прикарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН обліковується земельна ділянка загальною площею 707, 8400 га (в межах населеного пункту), з них: державна власність - 707, 8400 га (т.1, а.с.62-64).
З приєднаної до відзиву на позов Коломийської міської ради копії технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель в районі об`їзної дороги м. Коломиї Івано-Франківської області із цільовим призначенням: землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) (т.1, а.с.79-140) вбачається в т.ч.:
- рішенням Коломийської міської ради №2638-32/2018 від 26.04.2018 «Про землекористування в районі об`їзної дороги» надано дозвіл Коломийській міській раді на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель орієнтовною площею 707, 84 га в районі об`їзної дороги із цільовим призначенням: землі сільськогосподарського призначення за рахунок земель міської ради (т.1, а.с.82 на звороті);
- технічну документацію розроблено ТОВ «Геоземкадсервіс» на замовлення Коломийської міської ради;
- згідно відомостей ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут  землеустрою» №767 від 29.08.2018 про склад агровиробничих груп ґрунтів земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 510,7500 на та 197, 0900 га, розташованих в м.Коломия (район об`їзної дороги), отриманих відповідно до матеріалів ґрунтового обстеження Івано-Франківської обласної сільськогосподарської дослідної станції Коломийського району Івано-Франківської області 1984 року, назва вказаних агровиробничих груп ґрунтів - дерново -підзолисті поверхнево -оглеєні середньосуглинкові осушені грунт (шифр 28 д), дерново опідзолені поверхнево -оглеєні середньосуглинкові ґрунти (шифр 180 д). У примітці цих відомостей вказано, що відповідно до наказу Держкомзему №245 від 06.10.2003 "Про затвердження переліку особливо цінних груп ґрунтів" ґрунти агрогрупи 28д відносяться до особливо цінних ґрунтів (т.1, а.с.85);
- матеріали технічної документації містять: висновок Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №19-9-0.331-43/60-18 від 12.07.2018 про погодження документації із землеустрою; висновки відділу архітектури та містобудування Коломийської міської ради №177/16-22 від 07.06.2018, №176/16-22 від 07.06.2018; висновок державної експертизи землевпорядної документації №2178-18 від 30.07.2018 з зауваженнями, які враховано та виправлено, про що зазначено у висновку, який підписано начальником Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та листі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №0-9-0.0-5367/0/2-18 від 05.09.2018 (т.1, а.с.122, 123);
- листом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №0-9-0.9-5367/0/2-18 від 05.09.2018 технічну документацію із землеустрою та висновок державної землевпорядної експертизи повернуто із відміткою про усунення зауважень технічної документації (т.1, а.с. 123 на звороті).
Ухвалою Івано-Франківської обласної ради народних депутатів ХХІ скликання від 30.10.1990 «Про земельну реформу в Івано-Франківській області» погоджено землевпорядні матеріалами, які прийняли районні і міські Ради народних депутатів про визначення меж та закріплення територій місцевих Рад в розрізі усіх населених пунктів області і затверджено уточнені площі та склад основних земельних угідь по районах та містах обласного підпорядкування згідно з додатком № 1 (т.2, а.с.12-17).
Відповідно до додатку №1 до вищевказаної ухвали та експлікації земель, що передаються в розпорядження Коломийській міській раді в межах компетенції, загальна площа Коломийської міської ради складає 4084 га, в тому числі площа населеного пункту 2978 га (т.2. а.с.21).
Як вбачається з акта перевірки Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №317/0/92-18-ДК/370/АП/09/01-18 від 04.04.2018, згідно даних державної статистичної звітності з кількістю обліку земель станом на 01.01.2016 за Прикарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України на території Коломийської міської ради обліковується земельна ділянка загальною площею 707, 8400 га, з них: ріллі — 681,0 га, 4,0 га — сіножаті, 2, 8400 га — під господарськими будівлями та дворами, (в межах населеного пункту), у тому числі земельні ділянки загальною площею 564, 372 га, щодо яких постановою президії НААН України від 25.09.2014 (Протокол № 18) “Про вилучення землі із землекористування  ДП ДГ «П”ядицьке» надано згоду на вилучення з користування  ДП ДГ «П”ядицьке»  Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України та передачу у постійне користування Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України. Головним управлінням Держгеокадастру у Івано-Франківській області, відповідно до повноважень визначених частиною четвертою статті 122 Земельного Кодексу України, накази про передачу земельних ділянок у постійне користування Прикарпатській  державній сільськогосподарській дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України не приймалися. Згідно з відомостями Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, похідне право на вказані земельні ділянки за  Прикарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України не зареєстровано (т.2 а.с.42-50).
На підтвердження права постійного користування Івано-Франківською обласною сільськогосподарською дослідною станцією Коломийського району Івано-Франківської області землями в районі об`їзної дороги м.Коломиї, Прикарпатською ДСДС надано Агрохімічний паспорт поля Івано-Франківської обласної сільськогосподарської дослідної станції, виготовлений у 1982 році Івано-Франківською обласною проектно- розвідувальною станцією хімізації сільського господарства (т.2, а.с.65-93) та картограму  Івано-Франківської обласної сільськогосподарської дослідної станції Коломийського району Івано-Франківської області, складену на основі матеріалів ґрунтового обстеження 1974 року, відкоректованих у 1984 році (т.2, а.с.164).
Відповідно до довідки відділу архітектури та містобудування Коломийської міської ради №48/16-20 від 14.11.2018, земельні ділянки з кадастровими номерами 2610600000:01:001:0009 та 260600000:01:003:0029 згідно генеральних планів міста Коломиї 1975, 1999, 2014 років на всіх кресленнях розташовані у межі міста (т.2, а.с.128).
За результатами проведеної в рамках справи земельно-технічної експертизи, судовим експертом 25.06.2020 складено висновок №32/19-22, відповідно до якого:
- земельна ділянка за кадастровим номером 2610600000:01:001:0009 накладається на земельні ділянки Відділу № 2  польової сівозміни № 2, що надані відповідно до постанови президії Верховної Ради Української РСР від 29.07.1991 в постійне користування Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України згідно Проекту внутрішньогосподарського землеустрою 1985 року (з графічними матеріалами), що затверджений виконавчим комітетом Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 21.01.1986 за № 26 та Технічного звіту по перенесенню в натуру проекту внутрігосподарського землевпорядкування 1985 (з графічними матеріалами);
- земельна ділянка за кадастровим номером 260600000:01:003:0029 накладається на земельні ділянки відділу № 2 польової сівозміни № 2, що надані відповідно до постанови президії Верховної Ради Української РСР від 29.07.1991 в постійне користування Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України згідно проекту внутрігосподарського землеустрою 1985 року за № 26 та технічного звіту по перенесенню в натуру проекту внутрігосподарського землевпорядкування 1985 (з графічними матеріалами)  (т. 9, а.с. 140-151).
Судом першої інстанції також встановлено, що фактично експерт не встановлював правонаступництво позивача у справі, а на підставі проекту внутрішньогосподарського землеустрою 1985 року та технічного звіту по перенесенню в натуру проекту внутрігосподарського землевпорядкування 1985 року зробив висновок про накладення земельних ділянок за кадастровими номерами 2610600000:01:001:0009 та 260600000:01:003:0029 на земельні ділянки відділу № 2 польової сівозміни № 2, що надані відповідно до постанови Президії Верховної Ради Української РСР від 29.07.1991 в постійне користування Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України. 
КП «Роздрібна торгово-закупівельна база громадського харчування» надано до матеріалів справи копію довідки Коломийського міського відділу земельних ресурсів від 12.01.2000, згідно якої в користуванні Коломийської дослідної станції знаходяться землі загальною площею 724 га; довідки відділу Держкомзему у м.Коломиї Головного управління Держкомзему в Івано-Франківській області від грудня 2012 року, відповідно до якої за Коломийською дослідною станцією Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва НААН України обраховується загальна площа землі 707, 84 га; довідки відділу Держкомзему у м.Коломиї Головного управління Держкомзему в Івано-Франківській області від 16.01.2009, згідно з якою за Коломийською дослідною станцією землі не зареєстровано, а згідно статистичної форми 6-зем до земель сільськогосподарських науково-дослідних установ відноситься «Державна сільськогосподарська станція», за якою зареєстровано площу 707, 84 га (т.13, а.с.46-48).
Відповідно до статуту Національної академії аграрних наук України, затвердженого 07.04.2016 загальними зборами НААН, зареєстрованого Міністерством юстиції України 27.07.2016 та міститься у загальному доступі, Національна академія аграрних наук України - це самоврядна наукова організація, заснована на державній власності, що є державною організацією, створеною як неприбуткова державна бюджетна установа. НААН є правонаступником Української академії аграрних наук, яка заснована постановою Ради Міністрів УРСР від 22.09.1990. 
Майновий комплекс НААН складається з усіх матеріальних та нематеріальних активів, які перебувають на балансі НААН і наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у її віданні, закріплені державою за НААН в безстрокове користування або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів, одержаних в результаті фінансово-господарської діяльності, чи набуті іншим шляхом, не забороненим законом. 
Використання державного майна, переданого Національній академії аграрних наук України, здійснюється з урахуванням норм Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» та чинного законодавства. НААН, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу, забезпечує реалізацію прав держави як власника таких об`єктів, ефективно їх використовує та розпоряджається у межах, визначених законодавством. 
НААН відповідно до законодавства та цього статуту користується основними фондами, переданими їй державою у безстрокове безоплатне користування без права зміни форми власності, а також обіговими коштами та земельними ділянками, що надаються їй у постійне користування або в оренду відповідно до земельного законодавства. Відчуження нерухомого майна наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у віданні НААН, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Вилучення земельних ділянок наукових установ, організації підприємств НААН та припинення права постійного користування ними може здійснюватися лише за згодою Президії НААН, відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення та припинення права постійного користування земельними ділянками наукових установ, підприємств та організацій НААН, що віднесені до особливо цінних земель, допускається лише для розміщення на них об`єктів, що визначені Земельним кодексом України та в порядку, встановленому законодавством.
Згідно статуту Прикарпатської державної сільськогосподарської станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, затвердженого президентом НААН України 15.02.2018, Станція є державною, бюджетною, неприбутковою, науковою установою. Наукова установа є правонаступником Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України згідно з постановою президії НААН від 25.09.2014 (протокол № 18) «Про заміну підпорядкування  Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН», наказом  НААН України № 227 від 30.10.2014 «Про підпорядкування Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції та її мережі». 
Наукову установу створено на базі Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, яку у свою чергу було створено наказом НААН України № 174 від 16.12.2013 «Про перепідпорядкування  Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції та її мережі». 
Прикарпатську державну сільськогосподарську дослідну станцію НААН України створено на базі Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України шляхом виведення її з підпорядкування Інституту сільського господарства НААН і передачі в безпосереднє підпорядкування  НААН України (наказ НААН № 174 від 16.12.2013). 
Прикарпатська державна сільськогосподарська станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України була створена згідно постанови президії НААН від 18.05.2011 (протокол № 10) «Про оптимізацію мережі наукових установ  Національної академії аграрних наук України» та наказу НААН № 10 від 25.01.2012 «Про перейменування Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва НААН». 
У 2011 році, на виконання постанови президії НААН від 18.05.2011 (протокол № 10) «Про оптимізацію мережі наукових установ  Національної академії аграрних наук України», до складу Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва НААН згідно наказу НААН № 267 від 25.10.2011, введено як структурний підрозділ, без права юридичної особи, Коломийську дослідну станцію Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва НААН.
Вказаний інститут був перейменований згідно з наказом НААН № 69 від 07.09.2010 «Про найменування установ, підприємств та організацій НААН» з Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук на Івано-Франківський інститут агропромислового виробництва Української академії аграрних наук, який створений згідно наказу УААН № 29 від 25.02.1999 та є правонаступником Інституту хрестоцвітних культур УААН (наказ УААН № 14 від 27.01.1192), який в свою чергу є правонаступником Івано-Франківської науково-дослідної станції хрестоцвітних культур (наказ Міністерства сільського господарства УРСР № 76 від 23.03.1983). 
Прикарпатська державна сільськогосподарська станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України безпосередньо підпорядкована Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України. 
Наукова установа перебуває у віданні НААН України як органу управління державним майном. Наукова установа заснована на державній власності. На балансі наукової установи знаходиться майно, закріплене за нею Академією на праві оперативного управління, придбане за рахунок коштів, загального або спеціального фондів Державного бюджету. За науковою установою закріплені земельні ділянки, які використовуються для забезпечення наукової діяльності установи та надані їй на праві постійного користування, що посвідчується у встановленому законом порядку. Вилучення земельних ділянок та припинення права постійного користування ними може здійснюватися лише за згодою президії Академії відповідно до Земельного кодексу України (т.9, а.с.231-240).
          Оцінка суду.
За приписами п.3 ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до ч.4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». 
Ця стаття визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва (вказаної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
Суд першої інстанції правомірно встановив, що на виконання ст. 53 ГПК України і ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави в особі позивачів - Національної академії аграрних наук України та Прикарпатської державної дослідної станції інституту сільського господарства Карпатського регіону, які протягом тривалого часу (2016-2018 р.р.), тобто носить системний характер, не вживали заходів щодо проведення інвентаризації особливо цінних земель сільськогосподарського призначення та оформлення права постійного користування землею, що в свою чергу призвело до  непоодиноких фактів вилучення з державної власності особливо цінних земель; не надавали пропозицій та заперечень до проекту генерального плану м.Коломия, згідно якого на земельних ділянках №2610600000:01:001:0009 та №2610600000:01:003:0029 передбачено здійснення садибної та громадської забудови, і як наслідок прийняття Коломийською міською радою оспорюваного рішення №2931-36/2018-36 від 06.09.2018. 
З огляду на викладене, прокурор навів підставу для представництва інтересів держави та зазначивши, що подання прокуратурою позову мало на меті не допустити протиправну приватизацію, реалізацію, передачу в користування особливо цінних земель сільськогосподарського призначення вищевказаних земельних ділянок, обґрунтував порушення інтересів держави.
А отже, представництво прокурором позивачів у цій справі для здійснення представництва інтересів держави в суді є законним та обґрунтованим.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За змістом статей 317, 319, 321 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.ст.  92, 116, 125 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частина 2 вказаної статті визначає, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно п.6 розділу «Перехідні положення» ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1.01.2008 переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.
Водночас вказаний обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою визнаний неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, оскільки ЗК УРСР 1970 року встановлював безстрокове і тимчасове користування землею. Поняття користування землею у ЗК УРСР 1990 року поряд з постійним передбачало тимчасове користування.
ЗК України визначив право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, проте не надав визначення праву тимчасового користування, яке продовжує існувати на підставі рішень, прийнятих відповідно до вимог чинного на той час законодавства.
Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний ЗК України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки. Крім того, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визнаються державою.
Відповідно до постанови президії Верховної Ради Української РСР від 29.07.1991 за  Українською академією аграрних наук закріплено землю, всі основні фонди та інше державне майно, що знаходиться в розпорядженні її установ.
Рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Вказані положення містяться в пунктах 1 і 7 розділу X «Перехідні положення» ЗК України.
ЗК УРСР 1990 року так і ЗК України від 1991 року зі змінами і доповненнями, в т.ч. на час прийняття оспорюваних рішень, серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачено неоформлення або непереоформлення раніше наданих прав.
Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що державою за  Українською академією аграрних наук, яка в подальшому перейменована в Національну академію аграрних наук України, закріплено в т.ч. і спірні земельні ділянки.
Відповідно до ч.5 ст. 116 ЗК України, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Стаття 141 ЗК України визначила підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема й добровільну відмову від такого права.
Згідно ч.ч.3,4 ст. 142 ЗК України встановлено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.
За приписами статті 84 Земельного кодексу України в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук і земельні ділянки, закріплені за вищими навчальними закладами державної форми власності. 
До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, згідно з ч.2 ст.117 Земельного кодексу України, в т.ч. належать земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.
Наведена норма узгоджується з пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.09.2012 № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», за змістом якого з дня набрання чинності цим Законом у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.
Згідно з ч.ч.1,2,3,5 ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.
Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті.
Відповідно до п.п. «а», «в» ч. 1 ст. 150, ч.2 ст.150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться у складі земель сільськогосподарського призначення: чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені ґрунти та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько-лісові та дерново-буроземні глибокі і середньо глибокі ґрунти; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму, дернові глибокі ґрунти Закарпаття; землі, надані в постійне користування НВАО "Масандра" та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів.
Припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пункті «в» і «г» частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.
На підставі відомостей ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» №767 від 29.08.2018 про склад агровиробничих груп ґрунтів земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 510,7500 га та 197, 0900 га, розташованих в м.Коломия (район об`їзної дороги) (т.1, а.с.85), суд першої інстанції встановив, а суд апеляційної інстанції перевірив, що ґрунти агрогрупи 28д відносяться до особливо цінних ґрунтів відповідно до наказу Держкомзему №245 від 06.10.2003 «Про затвердження переліку особливо цінних груп ґрунтів».
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та національних галузевих академій наук використовуються відповідно до законодавства України, а також статуту Національної академії наук України та статутів національних галузевих академій наук, а також статутів організацій, що віднесені до їх відання. Вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.
А отже, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності не могли передаватися у комунальну власність органом місцевого самоврядування без згоди президії Національної академії наук України, як постійного користувача з особливим статусом, а взагалі належать до особливо цінних земель.
Факт накладення спірних земельних ділянок із земельними ділянками, право комунальної власності на які зареєстровано за Коломийською міською радою, підтверджується висновком судового експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведеної земельно-технічної експертизи  №32/19-22 від 25.06.2020.
Доказів добровільної відмови НААН України від права постійного користування земельними ділянками матеріали справи не містять. Примусове припинення права користування позивача земельною ділянкою з підстав, у порядку і за умов, визначених законом також не відбувалось.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Згідно зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України   у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до   ст.ст. 21, 393 Цивільного кодексу України   суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Враховуючи те, що матеріалами справи встановлено, що спірні земельні ділянки належать до особливо цінних земель державної форми власності, закріплені за Національною академією агарних наук України, в установленому ст.150 ЗК України порядку у землекористувача не вилучались, відсутні докази добровільної відмови від права постійного користування земельними ділянками НААН України, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення Коломийської міської ради суперечить актам цивільного законодавства, порушує права Національної академії аграрних наук України щодо володіння, користування чи розпорядження належним їй земельними ділянками, а відтак його необхідно визнати незаконним та скасувати.
У зв`язку із скасуванням спірного рішення Коломийської міської ради,  позовні вимоги про  скасування запису про державну реєстрацію права власності за Коломийською міською радою на спірні земельні ділянки, які є похідними, також підлягають до задоволення.
Апеляційний господарський суд також зазначає таке.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у            ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.                                                                        
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Brualla Gomez de La Torre v. Spain» від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до            ст.79 ГПК України            наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається            більш вірогідним, ніж            протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано      Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц            (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції»            («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
З огляду на вищевикладене, подані прокурором докази щодо підтвердження факту належності спірних земельних ділянок до особливо цінних земель державної форми власності та які закріплені за Національною академією агарних наук України, дозволяє суду дійти висновку, що такий факт скоріше був (мав місце), аніж не був. 
У рішенні            Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом.            Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
Водночас, ЄСПЛ вказав, що п. 1   ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод            зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»).
З огляду на вищевикладене, рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Судові витрати.
Відповідно до   ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційних скарг за апелянтами.
Керуючись ст. ст.   11,   13,   74,   129,   269,   270,   275,   276,   281- 284 ГПК України,
Західний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2020 у справі №909/835/18 залишити без змін, а апеляційні скарги КП «Роздрібна торгово-закупівельна база громадського харчування» та Коломийської міської ради - без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтами.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до            Верховного Суду (п.17.5   Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути      до місцевого господарського суду.

Постанову підписано 17.05.2021.

Головуючий суддя                                                                                О.І. Матущак

Судді                                                                                                    В.М. Гриців 

                                                                                                              О.В. Зварич