ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 квітня 2021 року           справа №360/4729/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Ястребової Л.В., Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 р. у справі № 360/4729/20 (головуючий І інстанції Чернявська Т.І., складене у повному обсязі 04.02.2021 року у м. Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                      УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі - відповідач), в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення ОСОБА_1 розміру відсотку з 90% до 50% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Луганського апеляційного суду № 108 від 05 березня 2020 року та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 90% від суддівської винагороди діючого судді, зазначеної у довідці Луганського апеляційного суду № 108 від 05 березня 2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року (а.с. 1-14).
В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 360/2731/20 встановлено, що позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, встановленому частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII, і відповідно до довідки, виданої 05 березня 2020 року Луганським апеляційним судом за № 108, розмір суддівської винагороди при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання складає 196537,00 грн., в тому числі: посадовий оклад 115610,00 грн., доплата за вислугу років (70%) 80927,00 грн. Відповідач здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача у розмірі, встановленому частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII. Вважає протиправними та такими, що порушують її права та законні інтереси, дії відповідача щодо зменшення її відсотку з 90% до 50% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді при здійсненні 06 жовтня 2020 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, які полягають у визначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зазначеної у довідці Луганського апеляційного суду від 05 березня 2020 року № 108, з урахуванням фактично виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 110-116).
Позивач не погодившись з рішення суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, вважає рішення постановлено з порушенням норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, згідно якої «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді», є таким, що суперечить закону, оскільки він стосується призначення нового щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а не перерахунку раніше призначеного. Перерахунок же раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання регулюється ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII, якою передбачено, що такий перерахунок проводиться у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Крім того, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у справі №240/5401/18 від 04.02.2019р. зазначає, що при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, а не відсоткове значення розміру основної пенсії (а.с. 120-132).
Відповідач також не погодився з рішення суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування скарги зазначено, що з заявою встановленого зразка для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% від суддівської винагороди діючого судді, позивач до відповідача не звертався та рішення з цього приводу відповідачем не приймалось. Також зазначає, що для застосування розміру 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, немає ніякої підстави, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI. Але з 18.02.2020 з моменту проголошення Рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020, Закон України №2453-VI в частині регулювання щомісячного грошового утримання, остаточно втратив чинність. Крім того, стаж роботи позивача на посаді судді становить 20 років 04 місяці 8 днів, тобто 0 понаднормових років понад 20 років роботи на посаді судді, тому в силу вимог ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII відсутні підстави для збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання на додаткові відсотки (а.с. 134-139).
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційних скарг, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 17-18).
Відповідно до довідки від 09.01.2018 року №9002 ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 (а.с. 21).
Відповідно рішення Вищої ради юстиції від 05 вересня 2017 року №2624/0/15-17 ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Луганської області у відставку (а.с. 22).
Згідно розпорядження від 13 листопада 2017 року № 4755, позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 22 вересня 2017 року складає 80 % розміру заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді (а.с. 105).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у справі № 812/166/18 встановлено, що стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 27 років 10 місяців 26 днів (а.с. 25-29).
Розпорядженням від 10 травня 2018 року № 850009 Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснило ОСОБА_1 перерахунок стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначивши такий стаж після перерахунку - 27 років 10 місяців 27 днів, та здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2018 року у розмірі 90 % заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді (а.с. 106).
05 березня 2020 року позивач звернулась до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зареєстрованою за № 2576, до якої, зокрема, додала довідку Луганського апеляційного суду від 05 березня 2020 року № 108 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 33, 60).
Відповідач рішенням від 30 квітня 2020 року № 2576/2020 відмовив позивачу в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до статті 142 Закону № 1402-VІІI за заявою від 05 березня 2020 року (а.с. 34-35).
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 360/2731/20, яке набрало законної сили 29 вересня 2020 року, визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 30 квітня 2020 року № 2576/2020 ( ОСОБА_1 ) про відмову в перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Луганського апеляційного суду від 05 березня 2020 року № 108 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше проведених виплат, починаючи з 19 лютого 2020 року (а.с. 36-40). 
01 жовтня 2020 року позивач звернулась до відповідача з заявою про виконання рішення суду у справі № 360/2731/20 (а.с. 41).
Згідно рішення від 06 жовтня 2020 року № 909190850009 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, здійсненого на виконання рішення суду у справі № 360/2731/20, встановлено, що з 19 лютого 2020 року позивачу обчислено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (а.с. 43, 64).
Листом від 07 жовтня 2020 року № 286-293/П-02/8-1216/20 відповідач повідомив позивача, що управлінням здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, починаючи з 19 лютого 2020 року. На основну відомість листопада 2020 року буде нараховано поточну виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якої після перерахунку складає 98268,60 грн (50 % від 196537,00 грн), заборгованість по перерахунку, яка утворилася за період з 19 лютого 2020 року по 31 жовтня 2020 року в сумі 378774,24 грн, включена до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та буде виплачена при відповідному фінансуванні (а.с. 42).
Спірним у цій справі є правомірність зменшення відповідачем відсоткового значення розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з якого обчислюється розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача, за наслідками здійсненого на виконання рішення суду у справі № 360/2731/20 перерахунку.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016.
За приписами ч.1 ст. 142 Закону №1402-VI, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина 2 статті 142 Закону №1402-VI).
Досліджуючи поняття "щомісячне довічне грошове утримання судді", Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011р. №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Частиною 4 та 5 статті 142 Закону №1402-VI передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визначалось, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010р. № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".
За пунктом 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010р. № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16.10.2019р. №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, виключено пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.
Відповідно до п.24 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлений розмір посадового окладу судді, який з 1 січня 2020 року становить: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, визнано таким, що не відповідає Конституції України.
У вказаному рішенні Конституційного Суду України зазначено наступне.
Так, у пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18.02.2020 року №2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п.4 ч.6 ст.126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року №10-рп/2013).
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013).
Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1 статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України. 
Доводи відповідача, що з заявою встановленого зразка для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% від суддівської винагороди діючого судді, позивач до відповідача не звертався та рішення з цього приводу відповідачем не приймалось, суд не приймає, оскільки рішенням суду в справі № 360/2731/20 відповідача зобов`язано до вчинення дій щодо перерахунку щомісячного довічного утримання позивача за його заявою про перерахунок від 05 березня 2020 року, яка відповідає встановленій законодавством формі. Тобто, заявою, що створює такий правовий наслідок, як здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, є заява позивача від 05 березня 2020 року, а не заява від 01 жовтня 2020 року, як зауважує відповідач. Судом встановлено, що заява від 01 жовтня 2020 року подана позивачем для спонукання відповідача до виконання рішення суду.
Щодо доводів апелянтів, що перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання регулюється ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII та що для застосування розміру 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, немає ніякої підстави, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI, але з 18.02.2020 з моменту проголошення Рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020, Закон України №2453-VI в частині регулювання щомісячного грошового утримання, остаточно втратив чинність, суд зазначає наступне.
Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 окреслено, що Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.
Таким чином перерахунок, який просить здійснити позивач, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.
Отже, саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.
При цьому, на переконання колегії суддів, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.
Аналогічний правовий висновок міститься у рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 р. у справі № 620/1116/20, в якому суд зазначив, що з дня ухвалення КСУ цього Рішення Закон України Про судоустрій і статус суддів не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Колегія суддів зазначила, що у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді саме з 19 лютого 2020 року, на наступний день після ухвалення КСУ Рішення № 2-р/2020.
Частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VІІI передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина четверта статті 142 Закону № 1402-VІІI).
Як вбачається з довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 05 березня 2020 року № 108, виданої Луганським апеляційним судом, суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 18 лютого 2020 року складає 196537,00 грн, з яких: посадовий оклад - 115610,00 грн, доплата за вислугу років 70 % - 80927,00 грн (а.с. 33).
У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% (20 років роботи) + 14% (7 років роботи на посаді судді понад 20 років х 2 % грошового утримання судді)), що складає 125783,68 грн. (196537,00 грн х 64 %). 
Доводи апелянта, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 20 років 04 місяці 8 днів, тобто 0 понаднормових років понад 20 років роботи на посаді судді, тому в силу вимог ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII відсутні підстави для збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання на додаткові відсотки, колегія суддів не приймає, оскільки рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у справі №812/166/18 встановлено, що стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 27 років 10 місяців 26 днів, з яких стаж роботи на посаді слідчого - 7 років 6 місяців 19 днів та стаж роботи на посаді судді - 20 років 4 місяці 7 днів. Тобто, стаж роботи позивача, який дає право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить 27 років 10 місяців 26 днів.
Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Доводи апелянта, що при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, а не відсоткове значення розміру основної пенсії, з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №240/5401/18 не можуть бути застосовані при розгляді цієї адміністративної справи через різні підстави та предмет спорів. Зокрема, справа № 240/5401/18 стосувалася перерахунку та виплати призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці.
Крім того, висновки у справі № 240/5401/18 стосувалися пенсій, призначених за одним і тим самим законом з урахуванням внесених змін. Натомість, у справі за позовом ОСОБА_1 предметом спору є перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці відповідно до іншого (діючого на цей час) закону, яким істотно змінена система та база нарахування такого утримання.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зазначеної у довідці Луганського апеляційного суду від 05 березня 2020 року № 108, з урахуванням фактично виплачених сум.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 р. у справі № 360/4729/20 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 р. у справі № 360/4729/20 - залишити без змін.
Повне судове рішення - 12 квітня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:                                                                                          Л.В. Ястребова

Судді:                                                                                                                А.В. Гайдар

                                                                                                                І.Д. Компанієць