КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/4167/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/7677/2021
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
02 червня 2021 року                                                            місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних  справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Мостової Г.І., Суханової Є.М., із участю секретаря Ткаченко Ю.М.,  розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скрипка Ю.О., стягувач ОСОБА_1 , на постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

В С Т А Н О В И В :
07 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва зі скаргою, де просив визнати неправомірними дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Скрипки Ю.А. та скасувати його постанову  про арешт майна боржника від 26 лютого 2018 року по виконавчому провадженню №27289722, зобов`язати уповноважену посадову особу Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника - ОСОБА_2 в день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів по виконавчому провадженню №27289722. 
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що в Деснянському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №27289722 з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2009 року за виконавчим листом №2-2352 від 20 січня 2011 року про стягнення із     ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. 
При цьому, ОСОБА_2 зазначає, що згідно з довідкою відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у         м. Києві №304/22 від 21.03.2016, за виконавчим листом №2-2352 від 20 січня 2011 року, станом на 21 березня 2016 року, у нього заборгованість відсутня. 
Також, ОСОБА_2 зазначив, що незважаючи на те, що ним щомісячно робились перерахування за платіжними реквізитами Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в рахунок сплати аліментів на утримання малолітньої дочки, згідно інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 26 лютого 2018 року державним виконавцем Скрипкою Ю.А. безпідставно була винесена постанова про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все належне боржнику майно. 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року  скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві        Скрипки Ю.О неправомірними, скасовано постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипки Ю.О. про арешт майна боржника від 26.02.2018 по виконавчому провадженню №27289722. 
В решті вимог скарги - відмовлено. 
Як зазначено судом першої інстанції, в Деснянському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження №27289722   з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2009 року за виконавчим листом №2-2352 від 20.01.2011 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку ( доходу ), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2009 року, і до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 9-10 ). 
Постановою державного виконавця Скрипки Ю.О. 26.02.2018р. накладений арешт на майно боржника у виконавчому провадженні №27289722 ( а.с. 6 ).
Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві №304/22 від 21.03.2016 за виконавчим листом №2-2352 від 20.01.2011 року, виданим Дарницьким районним судом міста Києва, станом на 21.03.2016,  заборгованість відсутня       ( а.с.11 ).
Суд першої інстанції, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, встановив, що вимоги скарги ОСОБА_2 обґрунтовані відсутністю заборгованості по виконанню періодичних платежів по сплаті аліментів, що доведено відповідними доказами під час судового розгляду, а державним виконавцем доводи скаржника не спростовані. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимога скарги ОСОБА_2 , в частині визнання незаконною та скасування постанови від 26 лютого 2018 року про арешт майна боржника, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 
Щодо вимог скаржника про зобов`язання уповноваженої посадової особи Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника ОСОБА_2 в день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів, суд першої інстанції зауважив, що судові органи не вправі підміняти орган державної виконавчої служби та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції державного виконавця.
Не погоджуючись із ухваленим рішення, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неврахування правових висновків Верховного Суду при його ухваленні. 
Просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року. 
Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу  задовольнити частково, керуючись наступним. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені           в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2009 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 03 лютого 2009 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 103 ). 
20 січня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист, який пред`явлений ОСОБА_1 до примусового виконання Деснянському РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ( а.с. 9-10 ).
Старшим державним виконавцем Деснянського РВДВС м. Києва ГТУЮ у  м. Києві Омельченко В.В. 25 червня 2011 року відкрито за ним виконавче провадження №27289722  ( а.с. 7-8 ). 
26 лютого 2018 року державним виконавцем Деснянського РВДВС         м. Києва ГТУЮ у м. Києві Скрипкою Ю.О. ухвалено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 , з метою забезпечення повного фактичного виконання виконавчого документа за необхідності обмежити право користування боржника майном ( а.с. 6 ).
Окрім того, 27 лютого 2018 року старшим державним виконавцем Деснянського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. винесено постанову про арешт майна боржника, оскільки виконавцем встановлено, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 13 лютого 2018 року  складає 2 682,16 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. 
Боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню ( а.с. 8 ). 
Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві №304/22 від 21.03.2016 за виконавчим листом №2-2352 від 20 січня 2011 року, виданим Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2009 року і до досягнення дитиною повноліття, станом на 21.03.2016  заборгованість відсутня ( а.с.11 ). 
Заявник, звертаючись до суду зі скаргою, вказував, що не погоджується з винесеною державним виконавцем 26 лютого 2018 року постановою про накладення арешту на все майно боржника, оскільки сума стягнення повинна бути співмірною вартості всього належного боржнику майна, а також у боржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів, оскільки він сплачує кошти добровільно. 
На підтвердження зазначеного надав довідки та копії дублікатів квитанцій, зокрема: 
довідку з Пенсійного фонду України за формою ОК-5 від 23.05.2017, згідно якої  сума заробітку ОСОБА_2 у квітні 2016 року становить 1 378 грн, у травні 2016 року - 1 450 грн, у червні 2016 року - 1 450 грн, у липні 2016 року - 1 450 грн, у серпні місяці 2016 року - 1 450 грн, у вересні 2016 року -       1 450 грн., у жовтні - 2016 року - 1 450 грн, у листопаді - 2016 року - 1450 грн, у грудні 2016 року - 1 600 грн ( а.с. 36 ). 
згідно квитанції КМД УДППЗ «Укрпошта» - у квітні боржником перераховано 500 грн. в рахунок сплати  аліментів на  утримання  дочки              ( а.с. 34 ),
згідно квитанцій ПриватБанку за 2016 рік підтверджується перерахування ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 у травні 500 грн, у червні - 500 грн, у липні - 600 грн, у серпні - 600 грн, у вересні - 600, у жовтні - 600 грн, у листопаді - 600 грн, у грудні - 600 грн, 
за 2017 рік - у січні 600 грн,  у лютому - 510 грн, у березні - 510 грн, у квітні - 510 грн, у травні 540 грн, у червні - 540 грн, у липні - 540 грн, у серпні - 540 грн, у вересні - 540 грн, у жовтні - 540 грн, у листопаді - 540 грн, у грудні - 560 грн,  
за 2018 рік - у січні- 560 грн, у лютому - 560 грн ( а.с. 12-25 ),
згідно довідки Деснянського РУПСЗН №1556 від 01.03.2018    ОСОБА_2     отримував допомогу на догляд за 1 інвалідом 1 групи у січні 1 544,00 грн, у лютому 1 544,00 грн, у березні 1 544,00 грн, у квітні 1 544,00 грн, у травні 1 624,00 грн, у червні 1 624,00 грн, у липні 1 624,00 грн, у серпні    1 624,00 грн, у вересні 1 624,00 грн, у жовтні 1 624,00 грн, у листопаді 1 624,00 грн, у грудні 1 700 грн, у січні 1 700 грн, у лютому 1 700 грн ( а.с.37, 38 ).
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що у скаржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів. 
Однак, з точки суду другої інстанції, висновок місцевого суду про відсутність заборгованості у ОСОБА_2 за виконавчим провадженням, не відповідає дійсності та спростовується наданими апелянткою доказами.
Так, згідно наданих  ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, проведених старшим державним виконавцем Шавель О.В., ОСОБА_2 в період з вересня 2015 року по березень 2018 року сплачував аліменти у розмірі, меншому ніж визначений судом, і має заборгованість зі сплати аліментів  за вказаний період, станом на 01.02.2021, в сумі 79 264,94 грн ( а.с. 103, 104, 105, 106 ).
Таким чином, місцевим судом, з точки зору суду другої інстанції, неповно з`ясовано усі обставини справи, які мають істотне значення для вирішення справи, не надано належної оцінки зазначеним доказам, що свідчить про помилковість ухваленого судового рішення про задоволення заявлених вимог ОСОБА_2 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції в частині визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування його постанови про арешт майна боржника, обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування зазначених норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 2, 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження», знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді скарги, а тому, суд другої інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення про залишення зазначених вимог ОСОБА_2   без задоволення відповідно до положень ст.ст. 376, 450, 451 ЦПК України. 
При цьому, зазначені доводи апеляції, з точки зору суду другої інстанції, не є правовою підставою для задоволення вимог щодо скасування судового рішення в частині, якою заявлені вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення, оскільки воно ( рішення ) повністю ґрунтується на положеннях чинного процесуального та матеріального права. 
Так, відповідно до п. 18 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07 лютого 2014 року за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК, в редакції, що діяла на момент її ухвалення.
При цьому, суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37-38 Закону про виконавче провадження, в редакції, що діяв на момент ухвалення постанови, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення       ( частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження, в редакції, що діяв на момент ухвалення постанови ).
Отже, зазначені заявником вимоги щодо зобов`язання уповноваженої посадової особи Деснянського районного відділу державної виконавчої служби   м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника ОСОБА_2 в день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів, також не ґрунтуються на вимогах зазначеної постанови.
Окрім іншого, цей спосіб захисту порушеного права, з точки зору суду другої інстанції, не є ефективним, а заявлені вимоги з цього приводу мають розглядатись в порядку позовного провадження, а не в порядку, передбаченому Розділом УІІ ЦПК України.
Відтак, викладені у апеляції доводи щодо судового рішення про залишення без задоволення заявлених вимог, суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, судове рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.
Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено у зазначеній частині ухвали.
Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ). 
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 263, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

 
                                             П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скрипка Ю.О., стягувач ОСОБА_1 , на постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в частині визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування його постанови про арешт майна боржника, скасувати та ухвалити за цими вимогами нове судове рішення про залишення зазначених вимог без задоволення.
Ухвалу місцевого суду про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2 про зобов`язання уповноваженої особи Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві виключити його з Єдиного реєстру боржників залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 

 

Головуючий                                                                А.С. Сержанюк

 
Судді:                                                                          Г.І. Мостова 

 
 
Є.М. Суханова