ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 р.	Справа № 520/6347/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2020, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М.,  м. Харків, повний текст складено 28.09.20 року по справі № 520/6347/2020
          за позовом        Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
          до        Головного управління ДПС у Харківській області                
          про скасування наказу та податкового повідомлення - рішення,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнень просить суд скасувати наказ на проведення перевірки від 13.12.2019 №2978; скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.02.2020 №0000663201, №0000673201.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 р. адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 04.02.2020 №0000663201, №0000673201. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 2502 (дві тисячі п`ятсот дві) грн 01 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ЄДРПОУ 43143704).
Головне управління ДПС у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає зазначене рішення суду таким, що прийнято з  порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не враховані вимоги ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України   щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що призвело до неправильного вирішення справи. На думку апелянта, зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи. Просить суд апеляційної інстанції Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволені позову ФО-П ОСОБА_1 відмовити, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримував вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що   ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем та зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з ідентифікаційним кодом 2830202858.
Підприємцем для здійснення господарської діяльності зареєстровані такі види діяльності: 1.09 Виробництво інших меблів; 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах; 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 47.03 роздрібна торгівля пальним - основний вид діяльності. Основний вид діяльності здійснюється з 2011 року.
На підставі наказу на проведення перевірки від 13.12.2019 №2978 та  направлень від 13.12.2019 №100, №701 виданих Головним управлінням ДПС у Харківській області посадовими особами ГУ ДПС у Харківській області, на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового Кодексу України була проведена фактична перевірка Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва і обігу підакцизних товарів.
Відповідачем було винесено акт від 02.01.2020 №3/20-40-32-01-08/ НОМЕР_1 про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва і обігу підакцизних товарів, яким встановлено вчинення позивачем порушень наступних положень законодавства: п. 1, п. 2, п. 12, ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (далі по тексту - ЗУ №265/95-ВР); ч. 20 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального” (далі по тексту - ЗУ №481/95-ВР).
На підставі висновків акту перевірки відповідачем було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 04.02.2020 за номерами: №000673201, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів у сумі 250000,00 грн, №0000663201, яким до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 200,50 грн.
Позивач, вважаючи дії відповідача щодо проведення перевірки та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень протиправними, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частко позов , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено факту реалізації позивачем пального у період відсутності діючої ліцензії та, як наслідок, наявності у його діях складу податкового правопорушення, санкція за яке передбачена абзацом 8 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР.
Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову сторонами не оскаржується.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову , виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, регламентовані   Законом № 481/95-ВР.
23 листопада 2018 року Законом України №2628-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» внесено зміни до Закону №481, якими, зокрема, запроваджено ліцензування роздрібної торгівлі пальним, які набрали чинності з 01.07.2019 року.
Відповідно до статті 15 Закону №481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) імпорт, експорт алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності без ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями та тютюновими виробами здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.
Суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.
Суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.
Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.
Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.
Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.
Після видачі/призупинення/анулювання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/призупинення/анулювання відповідної ліцензії.
Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
За порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального суб`єкти господарювання притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Абзацом 8 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР   передбачено, що у разі здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у розмірі 250000 гривен.
У зв`язку із зміною правового регулювання Державна фіскальна служба України 30.05.2019 направила Головним управлінням ДФС у областях та м. Києві лист №17014/7/99-99-12-01-01-17, яким роз`яснила порядок отримання ліцензії, зокрема і на роздрібну торгівлю пальним, в якому зазначила, що ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним та на право зберігання пального або рішення про відмову в їх видачі видається заявнику не пізніше 20 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. Суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії (на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем розташування місць зберігання та роздрібної торгівлі пальним), починаючи з 12.06.2019 року. При цьому головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання починаючи з 01.07.2019 року.
Слід зазначити, що Закон №2628-VІІІ, яким внесені зміни в тому числі до Законів №481/95-ВР, №222-VIII, прийнятий Верховною Радою України 23.11.2018 року, опублікований 12.12.2018 року, набрав чинності з 01.01.2019 року, крім зокрема норм підпункту 6 (щодо змін до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"), підпункту 17 (щодо змін до Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності") пункту 2 розділу II цього Закону, що набирали чинності з 01.07.2019 року.
Отже, законодавець при запровадженні ліцензування роздрібної та оптової торгівлі пальним дотримався принципів, встановлених Законом №222-VIII, щодо надання достатнього строку для реалізації прийнятих змін, який склав вісім місяців з дня прийняття Закону №2628-VІІІ.
Натомість, вищий орган виконавчої влади України з метою реалізації положень Закону №481/95-ВР в частині внесених змін Законом №2628-VІІІ, лише 19.06.2019 року постановою №545 (набрала чинності 01.07.2019 року) пункт 6 переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 року №609 виклав в новій редакції, доповнивши його новим видом ліцензійної діяльності (зокрема, роздрібна та оптова торгівля пальним, зберігання пального), визначивши орган ліцензування - ДФС, територіальні органи ДФС.
Про можливість подати документи для отримання ліцензії з 12.06.2019 року суб`єкт господарювання дізнався з лише з листа ДФС від 30.05.2019 року №17014/7/99-99-12-01-01-17, при цьому фактично отримати ліцензію для здійснення роздрібної торгівлі пальним можливо було не раніше 01.07.2019 року, що є днем набрання чинності нормами Закону №2628-VІІІ щодо ліцензування, в тому числі й щодо відповідальності за торгівлю пальним без ліцензії.
Отже, зволікання з боку держави в особі її органів виконавчої влади (Кабінету Міністрів України, ДФС) щодо визначення органу ліцензування та відповідно зменшення суб`єкту господарювання строку для реалізації права на отримання ліцензії до набрання чинності нормами Закону №2628-VІІІ щодо ліцензування, призвело б до необхідності зупинення діяльності суб`єкта господарювання. Зокрема, суб`єктам господарювання надано 18 днів для подання відповідної заяви, в той час як органу ліцензування Законом надано 20 днів на розгляд заяви про отримання ліцензії.
Зазначені дії органів виконавчої влади є прикладом порушення ними принципу “належного урядування”, які призвели до перешкод в господарюванні для добросовісних платників.
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що затримка в отриманні ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним була зумовлена виключно відсутністю законодавчо визначеного порядку отримання таких ліценцій станом на день набрання чинності Законом №2628-VIII.
Аналізуючи наявність легітимної мети і пропорційність втручання держави у майнові права позивача за обставин, що склалися у цій справі, колегія суддів враховує, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність позивача у спірний період могла б бути законною. Необхідний перехідний період був уведений в дію, проте ретроспективної дії таким положенням законодавець не надав. Отже, притягнення до відповідальності за таких умов не може бути визнане таким, що переслідує законну мету і є пропорційним.
Аналогічну позицію висловлено в постановах Верховного Суду від 04.11.2020 року у справі №160/10203/19, від 16.12.2020 року №520/13020/19, від 22.12.2020 року у справі №400/4113/19.
Враховуючи вищенаведене, висновки відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та в апеляційній скарзі, що з 01.07.2019 року за роздрібну торгівлю пальним без ліцензії наступає відповідальність у вигляді штрафу, є помилковими.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до висновку контролюючого органу, викладеного в акті перевірки, підставою для винесення оскаржуваного рішення про застосування фінансових санкцій слугував факт здійснення на АЗС позивача, яка була предметом перевірки, роздрібної торгівлі пальним до моменту отримання відповідних ліцензій.
На підтвердження вказаних обставин контролюючий орган посилається на витяг з інформаційної бази ДПС України , на сервері якої надходять електронні копії розрахункових документів реєстратора розрахункових операцій АЗС. Які належать ФОП ОСОБА_1 .
Так , актом перевірки зафіксовано 2 випадки реалізації палива, перший з 01.07.2019 по 03.07.2019, другий - 27.12.2019.
В свою чергу, жодних доказів, у тому числі контрольні стрічки, чеки РРО, касові чеки тощо, які б підтверджували наведені обставини, відповідачем суду надано не було.
Представник позивача в судовому засіданні пояснив , що 01.01.2019 між ПП ВТК “Ніка” та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір відповідального зберігання нафтопродуктів. ФОП ОСОБА_1 не відпускав та не реалізовував після 01.07.2019 пальне, так як не мав відповідної ліцензії.
В підтвердження чого надав до матеріалів справи копії аркушів книги обліку розрахункових операцій на РРО за періоди з 01.07.2019-03.07.2019 та 27.12.2019-31.12.2019 та аркушами змінних звітів за періоди 01.07.2019-03.07.2019 та 27.12.2019-31.12.2019, а також інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей від 28.12.2019 (копії відповідних документів наявні в матеріалах справи).
Ці документи свідчать про відсутність реалізації та наявності незмінного залишку палива на АЗС з 01.07.2019 по 03.07.2019 та з 27.12.2019 по 31.12.2019, тобто станом на момент перевірки залишки палива були незмінні.
Також , представник позивача в судовому засіданні наголосив, що контрольна закупка не здійснювалась. Проведення контрольної розрахункової операції, а також операції щодо повернення товару та грошових коштів не знаходить своє підтвердження в вищевказаних книгах обліку розрахункових операцій на РРО та змінних звітах.
Крім того, акт про результати перевірки не містить жодного посилання як на Акт видачі грошей для проведення “закупівлі” палива, так і на проведення самої контрольної розрахункової операції.
Таким чином, факт проведення контрольної розрахункової операції не є підтвердженим, тому застосовані штрафні санкції за порушення п. 1, п. 2, п. 12, ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на суму 200,50 грн. є безпідставним.
Колегія суддів зазначає , що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було виконано вимог процесуального закону щодо доведення факту реалізації позивачем пального у період відсутності діючої ліцензії та, як наслідок, наявності у його діях складу податкових правопорушень, санкції за які передбачена абзацом 8 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР та ст.ст. 17,20 Закону України № 265/95-ВР.
Таким чином, суду першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області від 04.02.2020 №0000663201, №0000673201.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права,  зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано  в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 по справі № 520/6347/2020  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  13.04.2021 року