ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року	Львів	Справа № 140/3674/21 пров. № А/857/9734/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                      Святецького В.В., 
суддів                                                            Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,
          з участю секретаря судового засідання      Кардаш В.В.,           

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року  про забезпечення позову у справі № 140/3674/21  (головуючий суддя Волдінер Ф.А., м. Луцьк)  за заявою товариства з обмеженою відповідальністю ,,Бізнес-Адміністрація” про забезпечення позову,-     

В С Т А Н О В И В :

09 квітня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Бізнес-Адміністрація” звернулося в суд до пред`явлення позову із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії пунктів 1, 2 Наказу Міністерства юстиції України ,,Про задоволення скарги” від 08.04.2021 № 1303/5 до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
Вказана заява обґрунтована тим, що 01.04.2021 відбулося засідання Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції.
З сайту Міністерства юстиції України  товариство дізналось, що Міністерство юстиції України видало Наказ від 08.04.2021 № 1303/5 ,,Про задоволення скарги”, пунктом 1 якого вирішено скаргу ОСОБА_1 від 15.03.2021 задовольнити частково.
Пунктом 2 Наказу вирішено скасувати рішення від 11.04.2019 № 46429501, № 46429904, прийняті приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевською М.В., а також рішення від 26.03.2020 № 51786605, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області Кучмою І.І.
Згідно скасованих Наказом Міністерства юстиції України від 08.04.2021 № 1303/5 записів ТзОВ ,,Бізнес-Адміністрація” набуло право власності на нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, вказане нерухоме майно було передане в іпотеку AT ,,Таскомбанк” як забезпечення виконання зобов`язання.
Заявник доводить, що необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Зважаючи на зміст Наказу Міністерства юстиції України від 08.04.2021 № 1303/5 ,,Про задоволення скарги”, товариство вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та обов`язків, як заявника, так і третіх осіб, оскільки у разі задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваного наказу, поновлення порушених прав з тих самих підстав, що були актуальні у минулому, у майбутньому - може бути технічно неможливим та призведе до незворотних наслідків.
Крім того, у разі внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про скасування права власності на нерухоме майно за ТзОВ ,,Бізнес-Адміністрація”, а також за попереднім власником (учасником Товариства), зазначене право власності може перейти до інших осіб, що у майбутньому унеможливить виконання рішення суду в цій справі.
Наведене, на думку товариства, є достатнім підтвердженням того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів ТзОВ ,,Бізнес-Адміністрація”, за захистом яких заявник має намір звернутися до суду.
Ухвалою від 12 квітня 2021 року Волинський окружний адміністративний суд заяву позивача про забезпечення позову задовольнив та постановив зупинити дію пунктів 1, 2 Наказу Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вулиця Городецького, 13, ідентифікаційний код юридичної особи 0015622) ,,Про задоволення скарги” від 08.04.2021 № 1303/5 до набрання законної сили судовим рішенням у справі. 
Також суд допустив ухвалу до негайного виконання з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
          Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Крім цього зазначає, що оскарженим рішенням порушено основні принципи адміністративного судочинства, передбачені статтею 129 Конституції України та статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
В апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
В оскарженому рішенні суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову зазначено, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову була обумовлена захистом права власності на нерухоме майно. Однак, суд не обґрунтував, у чому полягатиме таке порушення прав та інтересів позивача та не зазначив, чим ускладниться можливість їх захисту у разі невжиття заходів забезпечення позову.
Таким чином, суд першої інстанцій надав неправильну правову оцінку підставам застосування заходів забезпечення адміністративного позову, заявленим у заяві про забезпечення позову, на відповідність їх вимогам ч. 2 ст. 150 КАС України і, як наслідок, застосовано заходи забезпечення позову без наявності хоча б однієї з підстав, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.
Приймаючи рішення суд зазначає, що воно покликане зберегти існуюче становище до постановления судового рішення по суті справи, забезпечивши при цьому захист прав та інтересів особи від ймовірного порушення з боку суб`єкта владних повноважень.
Апелянт вважає даний висновок суду першої інстанції передчасним, оскільки станом на 19.04.2021 заявник не звернувся до суду з позовною заявою, хоча ухвала про забезпечення позову прийнята ще 12.04.2021. 
Це призводить до того, що заявнику фактично немає необхідності звертатися до суду з позовною заявою, оскільки протиправно зупинена дія пунктів 1, 2 Наказу Міністерства юстиції України ,,Про задоволення скарги” від 08.04.2021 № 1303/5, який прийнятий відповідно до законодавства у сфері державної реєстрації.
З огляду на викладене, Міністерство юстиції України просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про  забезпечення позову.
ТзОВ ,,Бізнес-Адміністрація” подало відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. 
Представник Міністерство юстиції України в судовому засіданні апеляційного суду підтримала вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі. 
Представники ТзОВ ,,Бізнес-Адміністрація” в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги  апеляційної скарги та просить їх відхилити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення  з таких підстав.  
Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з приписами ч.2 ст. 150 КАС України  забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
При цьому приписи ч.4 ст. 150 КАС України визначають, що подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.
Головною метою його застосування є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за наявності хоча б однієї з умов, передбачених    ст. 150 КАС України, зокрема, встановлених судом ще до розгляду відповідного позову по суті заявлених позовних вимог на підставі обґрунтованої заяви та доданих до неї матеріалів.
При цьому, у частині другій    статті 150 КАС України  законодавчо регламентовано чіткі підстави для вжиття заходів забезпечення позову і правова конструкція цієї норми вимагає встановлення судом на цій стадії лише ймовірності (,,може”) ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Такі ознаки не мають окреслених законодавчих меж та кваліфікуючих критеріїв і в кожній конкретній справі ці поняття є оціночними.
Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами.
Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі ,,Пантелеєнко проти України” (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Колегія суддів також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 31.07.2003 у справі ,,Дорани проти Ірландії” (Doran v. Ireland), відповідно до яких поняття ,,ефективний засіб” передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи ,,Каіч та інші проти Хорватії” (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Відповідно до    ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України ,,  Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів також враховує, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з предметом позову.
Таким чином , інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Також колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне покликатись на  ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  щодо необхідності вжиття ефективного та своєчасного судового захисту порушеного права заявника, за захистом яких він звернувся.
Невжиття заходів забезпечення позову ускладнить та унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, адже основна діяльність заявника є фактично припиненою і наслідком припинення такої основної діяльності є завдання позивачу збитків та призводить до наявності правових підстав для застосування до заявника контролюючими органами відповідних негативних наслідків.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 26 квітня 2019 року у справі №826/16334/18.
Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції врахував ті обставини, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.04.2021, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Ходачинським Р.О. 17.12.2020  вніс запис про іпотеку за номером 39774279 на підставі договору іпотеки № 653 від 17.12.2020, іпотекодержатель АТ ,,Таскомбанк”, іпотекодавець ТзОВ ,,Бізнес-Адміністрація”.
На забезпечення виконання зобов`язання заявника за вказаним договором іпотеки 17.12.2020 зареєстровано заборону (номер запису про обтяження 39774683) на об`єкт нерухомого майна: офісні приміщення загальною площею 1145,9 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ТзОВ ,,Бізнес-Адміністрація”.
Таким чином, на думку суду першої інстанції, скасування реєстрації права власності на майно, що є об`єктом забезпечення зобов`язань заявника за договором іпотеки, який зареєстрований відповідно до закону, має наслідком втрату юридичної сили такого забезпечення. Наведене очевидно негативно впливає на законні права та інтереси кредитора заявника  банківської установи.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки невжиття заходів забезпечення адміністративного позову в даному випадку може мати наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам заявника та третіх осіб, в тому числі добросовісним контрагентам заявника, що, враховуючи тимчасовий характер заходів забезпечення позову та конституційний захист інституту права власності, може нанести значно більше шкоди для різних учасників цивільно-правових відносин, ніж виконання приписів індивідуального правового акту, яким є Наказ № 1303/5.
Також суд першої інстанції вірно зазначив, що наявність зареєстрованих обтяжень щодо об`єкту нерухомості унеможливлює ймовірні зловживання заявником щодо цього майна, зокрема його реалізацію третім особам.
Крім того, колегія суддів вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у даному випадку не має негативних наслідків для інших заінтересованих осіб, в тому числі і для ОСОБА_1 , за наслідками розгляду скарги якого і винесений Міністерством юстиції України спірний Наказ.  
Також колегія суддів враховує те, що ухвалою від 26 квітня 2021 року Волинський окружний суд відкрив провадження в адміністративній справі № 140/4196/21 за позовом ТзОВ ,,Бізнес-Адміністрація” до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу  від 08.04.2021 № 1303/5 ,,Про задоволення скарги”.
З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що обраний спосіб забезпечення позову є співмірним, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.
Відповідно до  статті 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову  ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, а тому оскаржене рішення суду є законними та обґрунтованими і скасуванню не підлягає.
Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст.    150, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329  КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року  про забезпечення позову у справі № 140/3674/21  – без змін. 
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною четвертою  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 18.06.2021.