Справа № 465/3239/17                                Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/3834/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 36

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       11 травня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2020 року в справі за позовом Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 , про стягнення надмірно виплачених коштів за призначеними житловими субсидіями,-
встановив:
У червні 2017 року позивач Франківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів за призначеними житловими субсидіями.
Вимоги обгрунтовував тим, що відповідно до заяв  ОСОБА_1  від 23.01.2012 р., 18.07.2012 р., 16.01.2013 р., 17.07.2013 р. Франківський відділ соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради надавав субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р. Для призначення цього виду соціальної допомоги заявником були подані декларації про доходи та майно.
В результаті проведення перевірки наданих заявником даних встановлено, що нею надавалась недостовірна інформація про її майновий стан, зокрема при оформленні житлових субсидій за вищевказаний період відповідач не вказала, що у її власності є більше ніж одне житлове приміщення: а саме відповідач на момент звернення за призначенням субсидії на квартиру АДРЕСА_1 , одночасно була власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру права власності на нерухоме майно, виданою державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції від 22.11.2013 та довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Сонячне» від 19.12.2013 №4746.
На підставі п. 5 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848, (що діяла на момент призначення субсидії), відповідачка не мала права на призначення субсидії та незаконно її утримувала, так як загальна площа двох житлових приміщень, перевищувала норму володіння чи користування загальною площею житла на 28,1 кв.м.
Таким чином, субсидія була призначена незаконно по вині заявника, що призвело до надмірної виплати її бюджетних коштів у вигляді субсидій на суму 6784,00 гривень.
18.12.2013 р., 29.01.2014 р. відповідачці скеровано повідомлення про припинення надання субсидії та запропоновано повернути надмірно виплачені кошти у сумі 6784,00 гривень, однак відповідачка в добровільному порядку сплатила заборгованість у розмірі 500 грн.
Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2020 рокупозов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 кошти, надміру виплачені за призначеними житловими субсидіями, у сумі 6284,00 грн. (шість тисяч двісті вісімдесять чотири грн.).
Рішення суду оскаржив представник відповідачки ОСОБА_2 , вважає рішення незаконним через неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи.
В апеляційній скарзі зазначає, що задовольняючи позовні вимоги та дійшовши висновку про те, відповідачка не мала права на отримання субсидій, суд першої інстанції не врахував, що відповідачка ОСОБА_1 проживає сама у квартирі АДРЕСА_1 , на яку надана субсидія, при цьому цією квартирою володіє на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_3 , відтак частка відповідачки становить 24,4 кв.м.
Також, ОСОБА_1 володіє тільки 1/2 часткою квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Таким чином, загальна площа житлових приміщень, якими володіла відповідачка ОСОБА_1 на момент призначення їй субсидій, становила 46,2 кв.м., що відповідає нормам, передбаченим п.п. 4,5 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995.
Крім цього, суд не врахував, що на момент заповнення заяв та декларацій про доходи і майно для отримання субсидій, ОСОБА_1 була особою похилого віку, інвалідом ІІ групи, що обмежує її здатність до спілкування, контролю своєї поведінки та самостійного пересування.
Вважає, що житлові субсидії були надані правомірно.
Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення надмірно виплачених коштів за призначеними житловими субсидіями, сумарний розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою  ОСОБА_1 надавалась недостовірна інформація про її майновий стан, зокрема, при оформленні житлових субсидій за вищевказаний період остання не вказала про те, що є власником квартири АДРЕСА_2 , відтак субсидія була призначена незаконно по вині заявника, що призвело до надмірної виплати її бюджетних коштів у вигляді субсидій на суму 6784,00 гривень.
Врахувавши обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити суду правомірність прийнятого ним рішення, вчинених дії чи бездіяльності, суд прийшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як відповідачка в добровільному порядку не повернула надмірно отримані кошти за надану субсидію в розмірі 6284,00 грн., оскільки 500 грн. відповідачка сплатила.
Посилання представника відповідачки на те, що ОСОБА_1 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій, суд не взяв до уваги, оскільки такі доводи нічим не підтверджуються. 
Більше того, суд двічі призначав амбулаторну судово-психіатричну експертизу, однак не була проведена через несплату коштів за проведення таких експертиз.
Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що на підставі заяв  ОСОБА_1  від 23.01.2012 р., 18.07.2012 р., 16.01.2013 р., 17.07.2013 р. Франківський відділ соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначав субсидію на квартиру АДРЕСА_1 для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р.
Згідно наявного у матеріалах справи свідоцтва на право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 29 квітня 1998 року, ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 .
В свою чергу, позивач зазначає, що провівши перевірку даних, наданих заявником, встановлено, що ОСОБА_1 надавала недостовірну інформацію про її майновий стан, оскільки при оформленні житлових субсидій за відповідний період відповідачка не вказала про те, що є власником квартири АДРЕСА_2 .
Призначення відповідачці субсидії незаконно по вині заявника призвело до надмірної виплати її бюджетних коштів на суму 6784,00 грн., які відповідачка в добровільному порядку не повернула, тому просить стягнути такі в судовому порядку.
Заперечення позовних вимог зі сторони  ОСОБА_1 зводяться до того, що вона проживала сама у квартирі АДРЕСА_1 , на яку отримувала субсидію, при цьому такою квартирою вона володіє на підставі спільної сумісної власності разом із ОСОБА_4 , а тому, її частка в квартирі складає 24,5 кв.м. Крім цього, квартира АДРЕСА_2 належить їй також лише в частині 1/2, розміром 21,7 кв.м. Відтак, загальна площа житлових приміщень, якими володіє відповідач на момент призначення субсидії становить 46,2 кв.м., що відповідає Положенню про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. Окремо звернуто увагу, що позивач не врахував, що похилий вік та інвалідність ІІ групи відповідачки, яка на момент заповнення документів про надання субсидії перебувала на диспансерному обліку в Львівському обласному психоневрологічному диспансері.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Колегією суддів встановлено, що до 01 травня 2018 року субсидія призначалася у порядку, передбаченому Положенням про порядок призначення житлової субсидії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848.
З 01 травня 2018 року порядок призначення субсидії було змінено. Так, відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 329 від 27 квітня 2018 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та визнання такою, що втратила чинність постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 р. № 1022» з 1 травня 2018 року призначення житлової субсидії здійснюється лише після подання нових заяви і декларацій, якщо у складі домогосподарства, зокрема є особи, члени сім`ї яких не зареєстровані за адресою домогосподарства.
Так, пунктом 7 Положення, в редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що субсидія розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, у тому числі осіб, призваних на строкову військову службу.
Субсидія є безповоротною і її отримання не пов`язане і не тягне за собою зміни форми власності житла.
Згідно із довідкою ЛКП «Сонячне» з місця проживання про склад сім`ї і прописку №4746 від 19.12.2013, ОСОБА_1 належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 , інший співвласник ОСОБА_5 (померлий), в квартирі зареєстрована одна особа ОСОБА_3 (а.с. 16).
Згідно аналогічної довідки цього ж ЛКП № 4633 від 11.12.2013 у квартирі АДРЕСА_2 було зареєстровано двоє осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (а.с. 17).
В свою чергу, згідно із довідкою № 1321 від 11.07.2013 відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 15).
23.01.2012 ОСОБА_1 звернулася до управління праці та соціального захисту населення Франківського району м. Львова із заявою про призначення житлової субсидії.
Згідно із Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі – Положення), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848, відповідачці призначалася субсидія на оплату житлово-комунальних послуг.
Тобто, очевидним є те, що на момент звернення за призначенням субсидії на квартиру АДРЕСА_1 , відповідачка одночасно була співвласником квартири АДРЕСА_2 .
В свою чергу, кожного разу для оформлення субсидії ОСОБА_1 подавала декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, де у розділі ІІІ – «Відомості про інші житлові приміщення, що перебувають у власності або володінні зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та членів їх сім`ї, що проживають окремо» вказувала, що таких немає.
Пунктом 5 Положення визначено підстави за яких субсидія не призначається.
Зокрема, субсидія не призначається, якщо уповноважений власник (співвласник) житла, наймач житла у державному та громадському житловому фонді, член житлово-будівельного кооперативу, власник (співвласник) житлового приміщення, на якого відкрито особовий рахунок, та особи, які зареєстровані разом з ним у житловому приміщенні (будинку), мають у своєму володінні (користуванні) чи володінні (користуванні) дружини (чоловіка, неповнолітніх дітей) у сукупності більше ніж одне житлове приміщення (будинок), загальна площа яких у сумі перевищує встановлені у пункті 4 цього Положення норми володіння чи користування загальною площею житла (підпункт 3 цього пункту).
При цьому, відповідно до п. 4 Положення субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги, скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо у межах норм споживання з урахуванням пільг, які надаються відповідно до чинного законодавства і обсягом визначеного Кабінетом Міністрів України обов`язкового відсотка платежу. При цьому норма володіння чи користування загальною площею житла та нормативи користування комунальними послугами встановлюються виходячи з 21 кв. метра на наймача і кожного зареєстрованого у житловому приміщенні (будинку) та додатково 10,5 кв. метра на всіх тут зареєстрованих, а для 
громадян, які проживають в однокімнатній квартирі, - на загальну площу незалежно від розміру квартири.
Наявність (відсутність) у власності або володінні зазначених осіб іншого житлового приміщення (будинку) та транспортних засобів (механізмів) декларується під час подання заяви про призначення субсидії.
Наведене дає підстави для беззаперечно висновку про те, що відповідачка ОСОБА_1 діючи свідомо та недобросовісно вказувала неправдиві дані стосовно свого майнового стану, а саме наявності іншого нерухомого майна у власності, при цьому зазначення правдивої інформації мало б відповідні наслідки.
Розпорядженням начальника Франківського відділу соціального захисту від 18.12.2013 ОСОБА_1 позбавлена права на отримання субсидій у зв`язку з наявністю у неї двох житлових приміщень (а.с. 19).
18.12.2013 та 29.01.2014 відповідачці скеровано повідомлення про припинення надання житлової субсидії та запропоновано повернути надмірно виплачені кошти у сумі 6784,00 грн., на відповідні рахунки (а.с. 22-23).
В матеріалах справи містяться копії двох квитанцій про сплату відповідачкою на рахунок позивача коштів на загальну суму 450 грн., в якості надмірно отриманих коштів (а.с. 24-25).
Таким чином, саме така сума - 450 грн., а не 500 грн. повинна була враховуватися судом для вирішення питання позовних вимог, а саме стягнення надмірно виплачених коштів за призначеними житловими субсидіями, при цьому виходячи з принципу диспозитивності та враховуючи те, що рішення суду оскаржується виключно відповідачкою та лише в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить переконання, що таке не може мати визначальний вплив на вирішення питання законності оскаржуваного рішення, в контексті обсягу задоволених позовних вимог, однак така обставина не може залишатися поза увагою апеляційного суду.
Інших доказів про добровільну сплату відповідних коштів зі сторони відповідачки, матеріали справи не містять.
В свою чергу, позивач стверджує, що поданням недостовірної інформації про майновий стан, субсидія була призначена відповідачці незаконно по її вині, що призвело до надмірної виплати їй бюджетних коштів у вигляді субсидій на відповідну суму.
Враховуючи наведене колегія суддів приходить висновку про те, між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення суми переплаченої субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.
Стаття 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов”язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов”язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Виходячи зі змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише у випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.  
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов”язання повернути майно потерпілому.
Така правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, яка є обов`язковою для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України).
Враховуючи те, що відносини, які склалися між сторонами не є договірними, до цих правовідносин  можуть бути застосовані положення ст. 1212 ЦК України, кошти можуть бути стягнуті, як безпідставно набуті.
Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Статтею 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
В свою чергу, статтею 1215 ЦК України передбачено, яке безпідставно набуте майно, не підлягає поверненню, а саме: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; та інше майно, якщо це встановлено законом.
При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.
Пунктом 12 Положення передбачено, що субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг призначається на основі середньомісячного сукупного доходу осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні.
Поряд з цим, відповідальність щодо надання достовірної інформації про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру, відповідно до пункту 13 Положення, покладена на отримувача субсидій.
Механізм повернення надмірно отриманих коштів у виді житлової субсидії передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини отримувача субсидій, а саме через його зловживання, зокрема подання документів з недостовірними відомостями (пункт 20 Положення у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить переконання про те, що суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, із урахуванням зазначених норм матеріального права, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог обґрунтовано виходив із того, що позивачем доведено недобросовісність у діях відповідачки (набувача субсидії), яка останньою не спростована.
Разом з цим, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції у рішенні на те, що надмірно виплачена субсидія є майновою шкодою у розумінні статті 1166 ЦК України.
Відповідно до пункту 19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 727/5743/15-ц (провадження № 14-78цс19) сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави, а тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України. 
Аналогічна правова позиція також висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 345/1183/17 (провадження № 14-420цс19).
Надмірно перерахована (виплачена) субсидія є майном, відтак посилання положення статті 1166 ЦК України є помилковими, так як зазначена стаття встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, тоді як у відповідача виникло зобов`язання у зв`язку з набуттям майна без достатньої правової підстави згідно з статтями 1212-1213 ЦК України.
Що стосується доводів сторони відповідача про те, що ОСОБА_1 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій, колегія суддів поділяє висновки місцевого суду в цій частині про те, що такі доводи нічим не підтверджуються, при цьому бере до уваги, що суд двічі призначав амбулаторну судово-психіатричну експертизу, однак така не була проведена через несплату коштів за її проведення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2020 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 травня 2021 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк