Ухвала
Іменем України 
3 червня 2021 року
м. Київ
провадження № 51-2758 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого –       ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 10 лютого 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 6 квітня 2021 року відносно ОСОБА_4 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 10 лютого 2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2020 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 1190 грн.,
визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 34 000 грн. 
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 6 квітня 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції – без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він в жовтні 2020 року, перебуваючи в парку в с. Грушівці Чернівецької області, зірвав знайдену ним дикоростущу рослину коноплі, переніс до будинку АДРЕСА_1 , де її подрібнив і зберігав для власних потреб без мети збуту, а 14 грудня 2020 року працівниками поліції було виявлено та вилучено 15,308 г. канабісу, який знаходився у скляній банці,  0,246 г. канабісу– в металевому ситі, а також  0,043 г. і  0, 023 г. екстракту канабісу . 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
Прокурор звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину і особі засудженого ОСОБА_4 , яке на його думку є несправедливим через м`якість, просить скасувати судові рішення  та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Зазначає, що суд, призначаючи покарання, не врахував усіх даних про особу ОСОБА_4 , який за місцем проживання характеризується посередньо, ніде не навчається, не працює. Крім того, судами не враховано той факт, що впродовж менш ніж річного терміну засуджений двічі незаконно придбав та зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, тобто повторно вчинив злочин під час незнятої та непогашеної, у встановленому законом порядку, судимості. 
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
У касаційній скарзі прокурор не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості та кваліфікацію дій ОСОБА_4 . Натомість, вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через м`якість.
На думку колегії суддів ці доводи є безпідставними. 
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.  
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Із аналізу судових рішень вбачається, що обираючи засудженому міру примусу, суд послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину (відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином), наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу винного (за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває), врахував досудову доповідь, складену територіальним органом пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства й окремих осіб, а тому призначив покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 34 000 грн.
Доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_4 внаслідок м`якості у зв`язку з тим, що судом не враховано наявність тієї обставини, що впродовж менш ніж річного терміну засуджений двічі незаконно придбав та зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, тобто повторно вчинив злочин під час незнятої та непогашеної судимості, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи його апеляційну скаргу на вирок місцевого суду, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими. Зокрема, апеляційний суд вірно вказав, що відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. 
На думку Верховного Суду, висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням обставин кримінального провадження, відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості при призначенні покарання засудженому ОСОБА_4 .
Касаційна скарга прокурора не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановлених у кримінальному провадженні вироку й ухвали.
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 10 лютого 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 6 квітня 2021 року відносно ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді: 
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                            ОСОБА_5