ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5101/21 Справа № 183/7718/14 	  	Суддя у 1-й інстанції - Березюк В. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       12 травня 2021 року                                                                 м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Деркач Н.М.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Кіряхно Олега Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ПАТ КБ “ПриватБанк” звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 498 455,19 грн., а також судові витрати. 
В обґрунтування позовних вимог банк зазначає, що 22.01.2006 року між банком та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір № DNH4KS98341714, на підставі якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 39 230,05 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, і надав ОСОБА_1 , кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 17.11.2014 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 705 515,49 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 38 757,65 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 213 876,47 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 452 881,37 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 231 272,45 грн., яка була задоволена рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської обл від 01 вересня 2011 року, різниця склала – 474 243,04 грн., а також суми фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. та суми процентної складової штрафу у розмірі 23 712,15 грн. Отже, заборгованість до стягнення становить 498 455,19 грн.
Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KS98341714 від 22.01.2006 року у розмірі 498 455,19 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 438 757,65 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 213 876,47 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 452 881,37 грн., (де від суми заборгованості у розмірі 705 515,49 грн. віднімається сума заборгованості у розмірі 231 272,45 грн., яка була стягнута на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2011 року, і різниця становить 474 243,04 грн.), суми фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. та суми процентної складової штрафу у розмірі 23 712,15 грн., а також судовий збір у розмірі 3 654,00 грн., а всього на суму 502 109 грн. 19 коп.
       Не погодившись з даним рішенням суду, адвокат Кіряхно О.В., який діє в інтересах  ОСОБА_1  звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з огляду на наступні обставини.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
               Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
               Судом встановлено, що згідно копії заяви № DNH4KS98341714 від 22.01.2006 року та Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), ПАТ КБ «ПриватБанк» надає ОСОБА_1 , строковий кредит у розмірі 39 230,05 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7, 8, 9-12). 
               Позивач виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту, відповідач отримав кредит у розмірі 39 230,05 грн., а позичальник, відповідно до вказаного договору зобов`язався повертати заборгованість щомісяця.
               Відповідач не виконав зобов`язання, взяті на себе договором, в результаті чого станом на 17.11.2014 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 705 515,49 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 38 757,65 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 213 876,47 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 452 881,37 грн., що стверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-6). 
               Згідно копії рішення від 01 вересня 2011 року, ухваленого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, з боржника ОСОБА_1 стягнута заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 231 272,45 грн. (а.с. 4). 
               Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язання, взяті на себе договором, в результаті чого станом на 17.11.2014 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 705 515,49 грн., а від загальної суми заборгованості у розмірі 705 515,49 грн. віднімається сума у розмірі 231 272,45 грн., яка була стягнута на підставі рішення суду, а тому різниця складає – 474 243,04 грн., до якої необхідно додати суму фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. та суму процентної складової штрафу у розмірі 23 712,15 грн.
               Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.
               Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
               За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
               Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
               Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
               Умовами спірного кредитного договору встановлено щомісячну сплату (з 10-го до 17-го числа) процентів за кредитом у розмірі 2.09 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором, який наданий до 22.07.2009 року включно (а.с. 8).
               Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
               За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
               Звернувшись вперше до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, за результатами якого 01.09.2011 року було ухвалено рішення про задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору(а.с. 4).
               Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».
               Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
               За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
               Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
               В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак таких вимог позивачем до відповідача у даній справі заявлено не не було.
               Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц).
               Таким чином, банк не мав права на нарахування відсотків, пені та штрафів за умовами кредитного договору поза межами строку дії зобов`язання. 
               Отже, апеляційний суд вважає, що позивач не довів у належний спосіб обґрунтування своїх позовних вимог, а тому у задоволенні його позову необхідно відмовити. 
               Таким чином, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про необхідність задоволення позову банку, що є підставою для задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову банку про стягнення кредитної заборгованості.
               Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, слід стягнути з ПАТ КБ “ПриватБанк” на користь  ОСОБА_1  витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 5 481,00 грн. 
               Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу адвоката Кіряхно Олега Вікторовича, який діє в інтересах  ОСОБА_1  - задовольнити. 
       Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — скасувати.
       У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості — відмовити. 
       Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” на користь  ОСОБА_1  витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 5 481,00 грн. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення. 

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач
                                                                               
                                                                               М.М. Пищида                                                                        
                                                                               І.Ю. Ткаченко