УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд

Справа №282/1279/20 Головуючий у 1-й інст. Носач В. М. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       08 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді:         Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б., Миніч Т.І. 
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №282/1279/20 за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення  Любарського районного суду Житомирської області від 29 грудня 2020 року, яке ухвалено суддею  Носач В.М.в смт Любар
встановив: 
У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла в зв`язку з невиконанням умов кредитного договору б/н, укладеного між сторонами 28 квітня 2007 року, за яким відповідач отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Оскільки належним чином зобов`язання відповідачем не виконувались, станом на 11.10.2020 виникла заборгованість в розмірі 10730,46 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3084,92 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 1108,40 грн; заборгованості з пені в сумі 6537,14 грн, які позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 29 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати  та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач, підписавши анкету-заяву приєднався до запропонованого банком договору, отримав картку, активував її, користувався нею, отримував кредитні кошти. Суду першої інстанції Банком надані первісні бухгалтерські документи про видачу і сплату коштів за кредитним договором, які підтверджують обґрунтованість та доведеність позовних вимог.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Із матеріалів справи вбачається, що  28 квітня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та     ОСОБА_1 було укладено договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши відповідну платіжну картку.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості за договором станом на 11.10.2020 складає 10730,46 грн, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 3084,92 грн; заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 1108,40 грн; заборгованість з пені в сумі 6537,14 грн. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір та умови нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту, нараховані на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України відсотки та відповідно пеню, що заявлені позивачем. У зв`язку із чим суд дійшов переконання, що вимога про стягнення з відповідача суми боргу є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. 
Проте повністю з таким висновком суду погодитись неможливо виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З матеріалів справи слідує, що спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання Заяви, у якій зазначено, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг становить договір про надання банківських послуг.  Крім того, у даній заяві зазначена сума кредитного ліміту – 250 грн; базова процентна ставка – 22,8% із розрахунку 360 днів на рік (тобто 3% на місяці); розмір комісії за кредитне обслуговування – 1% від суми заборгованості; строк дії кредитного ліміту – відповідає строку дії картки; порядок погашення заборгованості – щомісячним платежем в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.15 зворот).
Також Банком на підтвердження обґрунтування позову, суду першої інстанції, крім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована (а.с.34-38).
Також до позовної заяви Банком була надана довідка про зміну кредитного ліміту з 250 грн до 2330 грн (а.с.13) та довідка про видачу кредитних карток за договором № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , строк дії останньої визначено до 30 червня 2019 року (а.с.14).
Крім того ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що прострочене тіло кредиту – це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено або погашено не в повному обсязі.
Відповідно до наданого Банком розрахунку, відповідач допускав прострочення повернення суми використаного ліміту на конкретну дату, у зв`язку з чим сума неповернутого тіла кредиту перейшла у прострочене тіло кредиту.
Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначені обставини не врахував, у зв`язку із чим дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позову у частині стягнення з відповідача простроченого тіла кредиту. 
Отже, враховуючи вищенаведене, а також ті обставини, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку банку не повернув, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення простроченого тіла кредиту підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь Банку 3084,92 грн.
Крім того, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та нараховану пеню.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З аналізу наведеної норми слідує, що вона передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Тобто, приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом
Зі змісту довідки Банку, яка не спростована відповідачем, строк кредитування закінчився 30 червня 2019 року. Тобто, з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити суму процентів відповідно до ст.625 ЦК України.
Банком наданий розрахунок про нарахування 86,4 % річних на суму заборгованості, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому з відповідача на користь банку, крім простроченого тіла кредиту, підлягає також стягненню заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит, із розрахунку три проценти річних за період з 01 липня 2019 року по 11 жовтня 2020 року (в межах позовних вимог, що складає 469 днів) в сумі 118,88 грн. (3084,92х3%:365х469=118,88) і саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Однак, врахувавши правову позицію, висловлену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягненні неустойки (пені).
При цьому суд виходив з того, що у наданій заяві позичальника від 28 квітня 2007 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28 квітня 2007 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови і Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені) у зазначеному в них розмірах і порядках нарахування, або в подальшому не змінювались, а тому такі Умови та Правила не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з відповідачем.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсотків, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 3203,80 грн. підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення даних вимог з вищевказаних підстав. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн, за подачу апеляційної скарги - 3153 грн, а тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (29,8%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору у розмірі 1565,99 грн. 
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»задовольнити частково.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 січня 2021 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсотками скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення даних вимог.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за договором б/н від 28.04.2007 року в сумі 3203,80 грн, з яких: 3084,92 грн.  заборгованість за простроченим тілом кредиту та 118,88 грн. заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП   НОМЕР_4 , місце проживання:  АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, код ЄДРПОУ 14360570) судові витрати в сумі 1565,99 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Головуючий                                                Судді