Ухвала
іменем України

 
11 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 308/3253/19
провадження № 51-2215 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі: 
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 16 квітня 2021 року щодо ОСОБА_4 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 березня 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання за частиною 3 статті 135 Кримінального кодексу України (далі – КК) у виді позбавлення волі на строк 6 років, за частиною 1 статті 286 КК –у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі частин 1, 3 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. 
У відношенні ОСОБА_4 до набрання вироком суду щодо нього законної сили, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, зі взяттям ОСОБА_4 під варту негайно в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання.
На вказаний вирок сторонами подано апеляційні скарги. Крім апеляційної скарги, захисник засудженого подав також клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою ОСОБА_4 на особисте зобов`язання.
Ухвалою судді-доповідача Закарпатського апеляційного суду від 16 квітня 2021 року, у порядку, визначеному пунктом 3 частини 1 статті 401 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПП), обраний Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасовано.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, прокурор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою. 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, надані до неї судові рішення, Суд установив, що у відкритті касаційного провадження слід відмовмити з огляду на таке.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 129 Конституції України обов`язковим для перегляду судових рішень є апеляційний порядок, тоді як право особи на касаційне оскарження судового рішення забезпечується у випадках, визначених законом.
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 2б-рп/2009).
Відповідно до частини 1 статті 424 КПК, у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
Частина 2 статті 424 КПК передбачає, що ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження. 
Таким чином, право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема, щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, та переслідують легітимну мету – ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою. Так, предметом касаційного розгляду у кримінальному аспекті переважно виступає дотримання судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального закону при вирішенні питань, пов`язаних з притягненням особи до кримінальної відповідальності, та призначенні покарання, а також забезпечення права на апеляційний перегляд судових рішень у кримінальному провадженні. 
Обмеження права на касаційне оскарження ухвал суду апеляційної інстанції, крім тих, які перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом. Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Таким чином, вказана вище ухвала не відноситься до переліку судових рішень, визначених статтею 424 КПК, що можуть бути оскаржені до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, а системний аналіз норм кримінального процесуального закону вказує на те, що ухвали суду апеляційної інстанції, постановлені в порядку статті 401 КПК, не є предметом розгляду касаційного суду, а тому суд касаційної інстанції не наділений правом реалізувати свої повноваження, передбачені статтею 436 КПК, на такі судові рішення. Тому правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі                                          № 237/1459/17, на яку посилається прокурор у касаційній скарзі, не може бути застосована у цьому провадженні.
Згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
На підставі викладеного та керуючись пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 16 квітня 2021 року про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                               ОСОБА_3