ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2304/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                   Оксененка О.М.,
суддів:                                                         Лічевецького І.О.,
                                                              Мельничука В.П.,

При секретарі:                                 Лещенко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просила: 
- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Тетяни Олександрівни щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 23 661, 17 грн від 12.02.2019 в межах виконавчого провадження №55791418;
- визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Тетяни Олександрівни щодо внесення постанови від 12.02.2019 №55791418 про стягнення виконавчого збору у розмірі 23 661,17 гривень та про відкриття виконавчого провадження №64999343 від 31.03.2021.
Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що станом на день відкриття виконавчого провадження №55791418 діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачала, що виконавчий збір стягується у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута. 
Оскільки провадження №55791418 закрито на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 за п. 1 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для стягнення суми виконавчого збору в розмірі 23 661, 17 грн у державного виконавця були відсутні. 
Зазначає, що стягнення виконавчого збору у розмірі 23 661, 17 грн призведе до порушення прав боржника та подвійного стягнення виконавчого збору.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що чинне законодавство передбачало виключні випадки для винесення постанови про стягнення виконавчого збору, жоден з яких не був наявний станом на 12.02.2019.
На думку апелянта, станом на дату прийняття постанови про стягнення виконавчого збору (12.02.2019) у відповідача були відсутні підстави для стягнення виконавчого забору, так як постанова про повернення виконавчого документа була винесена лише 31.01.2021.
Відтак, при стягненні виконавчого збору згідно частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з боржника створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що виконавчий збір стягується незалежно від того, чи вчинювались державним виконавцем заходи примусового виконання, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
Оскільки на момент винесення спірної постанови, база обрахунку виконавчого збору становила 10% суми, що підлягає стягненню, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Головного територіального управління юстиції Гайдай Т.О. від 15.02.2018 відкрито виконавче провадження №55791418 з виконання виконавчого листа №2-424/11 від 01.08.2011, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 236661,77 грн.
01 лютого 2019 року на підставі ухвали Соснівського районного суду м.Черкаси від 05.10.2017 року №2-424/11 старшим державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Головного територіального управління юстиції Гайдай Т. О. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено стягувача у виконавчому провадженні, а саме: ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на правонаступника - ПАТ «Кристалбанк».
У подальшому, старшим державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Головного територіального управління юстиції Гайдай Т. О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника  від 12.02.2019 у виконавчому провадженні №55791418.
Того ж дня, 12.02.2019 старшим державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Головного територіального управління юстиції Гайдай Т. О., винесено постанову у виконавчому провадженні №55791418 про стягнення з позивача (боржника) виконавчого збору в сумі 23661,17 грн.
03 березня 2020 року на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.09.2019 року №2-424/11 державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено стягувача у виконавчому провадженні, а саме: ПАТ «Кристалбанк» на правонаступника - ОСОБА_2 .
Надалі, 06.11.2020 старшим державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Т. О. винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №55791418.
Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Т. О. винесено постанову про розшук майна боржника від 06.11.2020 у виконавчому провадженні №55791418. 
16 березня 2021 року від стягувача ОСОБА_2 надійшла заява про повернення виконавчого документа на підставі п. 1 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Т. О. від 31.03.2021 у виконавчому провадженні №55791418 виконавчий документ повернуто стягувачу за п. 1 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та виділено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 21 163, 26 грн.
У подальшому, 31 березня 2021 року старшим державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Т.О., відкрито виконавче провадження №64999343 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 12.02.2019 у виконавчому провадженні №55791418.
Вважаючи дії старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Т.О. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору  у розмірі 23 661,17 грн у виконавчому провадженні №55791418 та винесення постанови про відкриття провадження №64999343 від 31.03.2021 позивач звернулась з позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору у відповідача наявні обов`язкові умови для стягнення виконавчого збору - наявність стягненої в примусовому порядку суми згідно виконавчого листа та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, тому постанова про стягнення виконавчого збору  у розмірі 23 661,17 грн у виконавчому провадженні №55791418 є правомірною.
Як наслідок, позовна вимога про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Тетяни Олександрівни про відкриття виконавчого провадження від 31.03.2021 у виконавчому провадженню №64999343 задоволенню не підлягає, оскільки винесена на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 12.02.2019 у виконавчому провадженні №55791418, яка визнана судом обґрунтованою та такою, що винесена на законних підставах.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
У відповідності до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Як наслідок, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята статті 26 Закону №1404-VIII у редакції, що діяла станом на момент відкриття виконавчого провадження 15.02.2018).
Згідно частини другої ст. 27 Закону № 1404-VIII (у редакції, що діяла до 28.08.2018) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
У подальшому, з 28.08.2018 частину другу статті 27 Закону № 1404-VIII у відповідності до Закону України від 03.07.2018 № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» викладено у новій редакції, що діяла на момент винесення постанови від 12.02.2019 а саме: «Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».
Таким чином, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, оскільки у період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив - 10 відсотків фактично стягнутої суми, тоді як, у період після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору складав - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. 
Отож, після набуття чинності змінами до частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору не пов`язується із фактично стягнутою виконавцем сумою, а обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2020 року у справі №200/13920/19-а зазначив, що законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням ним певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.
Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII закріплено, що виконавчий збір не стягується: 
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Відтак, вказаними нормами визначено вичерпний перелік підстав, за який виконавчий збір не стягується.
Як свідчать матеріали справи, постановою старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Головного територіального управління юстиції Гайдай Т.О. від 15.02.2018 відкрито виконавче провадження №55791418 з виконання виконавчого листа №2-424/11 від 01.08.2011, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 236661,77 грн.
При цьому, згідно платіжного доручення №26840 від 03.12.2020 з ОСОБА_1 стягнуто борг згідно виконавчого листа №2-424/11 від 01.08.2011 у сумі 7 800 грн.
У подальшому, під час виконавчого провадження №55791418 виконавцем здійснено стягнення коштів з її рахунків на суму 25 080, 61 грн, та вчинялись заходи примусового виконання рішень, зокрема винесено ряд постанов, які сприяли примусовому виконанню рішення боржником, а саме: про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.02.2019, про арешт коштів боржника від 06.10.2020, від 06.11.2020 та від 03.03.2021, про розшук майна боржника від 06.11.2020. В матеріалах справи міститься вимога виконавця від 09.11.2020 №73130, про термінове надання відомостей стосовно всіх відкритих рахунків боржника та платіжні вимоги у виконавчому провадженні №55791418 від 17.11.2020 та від 19.11.2020.
При цьому, 12.02.2019 старшим державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Головного територіального управління юстиції Гайдай Т.О., винесено постанову у виконавчому провадженні №55791418 про стягнення з позивача (боржника) виконавчого збору в сумі 23661,17 грн.
Тобто, державний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчими документами, застосувавши фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018, у той час як виконавче провадження було відкрито 15.02.2018 та нормами статті 26 Закону № 1404-VIII на час відкриття передбачалось, що саме у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року (Закон України № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.
Тобто, на момент відкриття виконавчого провадження позивач як боржник розраховував на те, що виконавчий збір буде стягуватись саме у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
З урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника - позивача, а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника повну суму коштів за виконавчим листом, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору при прийнятті постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 400/878/20 та від 28 січня 2021 року у справі № 420/769/19.
З огляду на наведене, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про протиправність дій відповідача під час винесення такої постанови та наявності підстав для її скасування.
При цьому, приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Відповідно до частини третьої ст. 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто. Крім того, наведені норми дозволяють державному виконавцю вирішити питання про стягнення виконавчого збору як у постановах про відкриття виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження так і в окремій постанові, якою вирішується питання про стягнення виконавчого збору.
З матеріалів справи вбачається, що 16 березня 2021 року від стягувача ОСОБА_2 надійшла заява про повернення виконавчого документа на підставі п. 1 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Так, постановою старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Т. О. від 31.03.2021 у виконавчому провадженні №55791418 виконавчий документ повернуто стягувачу за п. 1 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та виділено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 21 163, 26 грн.
У подальшому, 31 березня 2021 року старшим державним виконавцем Центральному відділі Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Т.О., відкрито виконавче провадження №64999343 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 12.02.2019 у виконавчому провадженні №55791418.
З приводу зазначеного, колегія суддів звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18,  згідно якої при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
У разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Тобто, у справі № 2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду дала оцінку правовідносинам, які виникли у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування судами частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону.
У даному випадку, оскільки виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи привели до виконання рішення, а станом на час повернення виконавчого документу стягувачу сума заборгованості, зазначена у виконавчому листі, фактично не була стягнута у розмірі 236661,77 грн, та державний виконавець протиправно виніс постанову про стягнення виконавчого збору від 12.02.2019, тому наявні підстави для визнання протиправним та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 31 березня 2021 року по виконавчому провадженню №64999343 про стягнення виконавчого збору у розмірі 23 661,17 грн саме як 10% від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У силу вимог частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що під час подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1816 грн та до суду апеляційної інстанції сплачено судовий збір у розмірі 2724,00 грн., тому колегія суддів вважає за необхідне встановити розподіл судових витрат та визначити розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу у розмірі 4540 грн. 00 коп.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 287, 308, 313, 315, 317, 321, 329 КАС України  суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.
Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Тетяни Олександрівни щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 23 661,17 грн від 12 лютого 2019 року в межах виконавчого провадження №55791418.
Визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерсва юстиції (м.Київ) Гайдай Тетяни Олександрівни щодо винесення постанови від 12 лютого 2019 року №55791418 про стягнення виконавчого збору у розмірі 23 661, 17 гривень та про відкриття виконавчого провадження від 31 березня 2021 року по виконавчому провадженню №64999343.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір  в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 4540,00 (чотири тисячі п`ятсот сорок грн 00 коп.).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук