ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2207/21 Справа № 203/1019/20 	  	Головуючий у першій інстанції: Казак С. Ю. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року та на додаткове рішення цього ж суду від 10 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», ОСОБА_2 , про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, моральної шкоди, – 

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28.07.2019 в м.Дніпро, на перехресті вул.Набережна Заводська та вул.Павлова, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW X5» н/з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «KIA CEED» н/з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Згідно постанов Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13.09.2019 та Дніпровського апеляційного суду від 10.10.2019 у справі №204/5501/19 провадження у справі відносно ОСОБА_1 було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.10.2019 по справі №2045503/19 було змінено постанову Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13.09.2019 року, якою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в частині накладення адміністративного стягнення, застосуванням до останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. В іншій частині постанову залишено без змін. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль відповідача ОСОБА_2 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АО/0457103, страховик – Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна». З метою компенсації спричинених збитків позивач 07.08.2019 подав до страховика повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування. 14.08.2019 представником страховика (аварійним комісаром ОСОБА_3 ) було оглянуто автомобіль позивача та в подальшому складено протокол огляду транспортного засобу. За результатами огляду було складено висновок експертного дослідження №1292 від 11.12.2019, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «BMW X5» н/з НОМЕР_1 , з урахуванням зносу, визначена в сумі 71121,61 грн. 16.12.2019 страхова компанія здійснила позивачу виплату страхового відшкодування в сумі 71121,61 грн. З вказаним розміром страхового відшкодування позивач не погоджується з наступних підстав. 14.08.2019 судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_4 разом із аварійним комісаром ОСОБА_3 було оглянуто пошкоджений транспортний засіб «BMW X5» н/з НОМЕР_1 . Згідно висновку експерта ОСОБА_4 №3408/19/19 від 05.09.2019, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW X5» н/з НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, склала 89768 грн. 15 коп. Даний висновок було складено у відповідності до чинного законодавства, з попередженням експерта про відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та відповідає вимогам ст.ст.102,106 ЦК України. Вказаний висновок 05.11.2019 нарочно було надано страховій компанії. З урахуванням цього, відповідно до положень ст.ст.6,29,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик був зобов`язаний сплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 89768,15 грн. в строк до 05.11.2019. Проте, виплата страхового відшкодування була проведена 16.12.2019 та в сумі 71121,61 грн. Також було сплачено пеню в сумі 2268,76 грн. за прострочення виплати страхового відшкодування. Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути зі страхової компанії недоплачене страхове відшкодування в сумі 18646,54 грн, а також за період з 06.11.2019 по 02.03.2020 пеню в сумі 1798,11 грн. та у відповідності до ст.625 ЦПК України стягнути за цей період інфляційні витрати в сумі 127,05 грн, три відсотки річних в сумі 420,50 грн. Також позивач посилався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний йому на праві власності транспортний засіб. Несвоєчасна та не в повному обсязі виплата страхового відшкодування страховиком спричинила для позивача негативні наслідки, оскільки він знаходився в очікуванні компенсації, що впливало на його загальний стан самопочуття. Через неотримання коштів, на які він мав законні сподівання, він був вимушений звертатись за правовою допомогою та до незалежного експерта, витрачаючи свій особистий час. В зв`язку з цим, позивач також просив стягнути зі страховика у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. Крім того, дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача ОСОБА_2 , який самоусунувся від будь-якого врегулювання питання відшкодування шкоди страховиком. Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подавав позивач, тим самим відповідач ускладнив процедуру страхового відшкодування. Внаслідок дій відповідача ОСОБА_2 позивач втратив спокій та звичайний спосіб життя через те, що йому потрібно було вирішувати питання зі страховиком, звертатись за правовою допомогою та до експерта. Належний йому автомобіль був пошкоджений та втратив частину своєї вартості, що бентежить позивача. Під час пригоди в салоні автомобіля знаходилась дружина позивача та двоє малолітніх дітей. Відповідач наразив на небезпеку дітей, внаслідок чого родина позивача зазнала стресу. Тому, позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» на користь ОСОБА_1 несплачену частку страхового відшкодування в розмірі 18646,54 грн, пеню за період з 06.11.2019 по 02.03.2020 включно в розмірі 1798,11 грн, 3% річних за період починаючи з 06.11.2019 по 02.03.2020 включно в розмірі 420,50 грн, індекс інфляції з 06.11.2019 по 02.03.2020 включно в розмірі 127,05 грн, моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, а всього 25992,65 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2500,00 грн; стягнути з відповідачів судові витрати по справі, пропорційно до задоволених вимог.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 28 жовтня 2020 року про виправлення описки, частково задоволено позовні вимоги, вирішено стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування в сумі 18646,54 грн, пеню за період з 06 листопада 2019 року по 02 березня 2020 року в сумі 1798,11 грн, інфляційні витрати за період з 06 листопада 2019 року по 02 березня 2020 року в сумі 127,05 грн, три відсотки річних за період з 06 листопада 2019 року по 02 березня 2020 року в сумі 420,50 грн., а всього стягнути 20992,20 грн.
Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2020 року, додатково стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату послуг експерта в сумі 3000,00 грн.
Із зазначеним вище рішенням не погодилось АТ «СК «ІНГО», звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Також представник АТ «СК «ІНГО» подало апеляційну скаргу на додаткове рішення суду від 10 листопада 2020 року, в якій ставить питання про його скасування (а.с.249-252 т.1).
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, скасування оскаржуваного рішення в частині стягнутих судових витрат та додаткового рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 28.07.2019 в м.Дніпро, на перехресті вул.Набережна Заводська та вул.Павлова, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW X5» н/з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який є власником вказаного транспортного засобу, та автомобіля «KIA CEED» н/з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень.
Згідно постанов Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року та Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №204/5501/19 провадження у справі відносно ОСОБА_1 було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року по справі №2045503/19 було змінено постанову Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13.09.2019 року, якою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в частині накладення адміністративного стягнення, застосуванням до останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. В іншій частині постанову залишено без змін (а.с.9-12 т.1).
На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль відповідача ОСОБА_2 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АО/0457103, страховик – Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (на момент розгляду справи назву змінено на Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО»).
Згідно полісу №АО/0457103 ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, встановлено в розмірі 100000 грн., франшиза – 0 грн (а.с.65 т.1).
07 серпня 2019 року позивачем до вказаної вище страхової компанії у відповідності до п.33.1.4 ст.33, ст.35 Закону України №1961-IV було подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.13 т.1).
14 серпня 2019 року представником страховика (аварійним комісаром ОСОБА_3 ) було оглянуто автомобіль позивача та в подальшому складено протокол огляду транспортного засобу (а.с.26-27 т.1).
За результатами огляду на замовлення страхової компанії, судовим експертом ОСОБА_5 було складено висновок експертного дослідження №1292 від 11.12.2019 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «BMW X5» н/з НОМЕР_1 , з урахуванням зносу та без урахуванням ПДВ, визначена в сумі 71121,61 грн. (а.с.72-76 т.1).
Також, 14.08.2019 року транспортний засіб «BMW X5» н/з НОМЕР_1 , разом із аварійним комісаром ОСОБА_3 , також було оглянуто судовим експертом ОСОБА_4 .
Згідно висновку експерта Дроздова Ю.В. №0909/19/19 від 05.09.2019 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW X5» н/з НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування ПДВ, визначена в сумі 89768,15 грн. (а.с.15-25 т.1).
Вказаний висновок 05.11.2019 року позивачем нарочно було надано страховій компанії.
На підставі страхового акту №2237708 від 12.12.2019 року, згідно платіжного доручення №16417 від 16.12.2019 року страховою компанією позивачу було перераховано страхового відшкодування в сумі 71121,61 грн, пеню в сумі 2268,76 грн. за прострочення виплати страхового відшкодування, а всього 73390,37 грн. (а.с.84, 85 т.1).
Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Пунктом 22.1 ст.22 Закону України №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України Закону України №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Згідно п.п.1.3, 1.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №14252092 від 24.11.2003 року (далі Методика), остання застосовується, зокрема, для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та вимоги цією Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно п.4.1 Методики, оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.
Виходячи з мети оцінки здійснюються всі процедури в межах методів оцінки, визначених цією Методикою (п.4.2 Методики).
Відповідно до п.5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.
Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Пунктом 5.5. Методики встановлено, що під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
Пунктом 36.1 ст.36 Закону України №1961-IV встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.
За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п.36.5 ст.36 Закону України №1961-IV).
Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що страхова компанія не в повному обсязі виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі вартості фактично здійсненого відновлювального ремонту автомобіля, допустила прострочку виконання зобов`язання, а тому має нести передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за період прострочки, - колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив обставини справи, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, в тому числі й тих, на які посилається апелянт, та дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Попри запереченням в апеляційній скарзі, визначаючи розмір заподіяної позивачу шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги висновок №0909/19/19 від 05.09.2019 року, зроблений атестованим судовим експертом ОСОБА_4 .
Що стосується висновку експертного дослідження №1292 від 11.12.2019 року проведеного ОСОБА_5 , то місцевий суд правильно до уваги його не прийняв, як такий, що є необ`єктивним та не може бути використаним під час визначення розміру матеріального збитку заподіяного позивачу.
Вирішуючи питання про визначення розміру відшкодування пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги, дійшов правильного висновку щодо їх розміру, оскільки виплату страхового відшкодування здійснено не в повному обсязі та з простроченням на 41 день.
Разом з тим, в апеляційній скарзі АТ «СК «ІНГО» викладено заперечення щодо розміру судових витрат стягнутих на професійну правничу допомогу.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині стягнутих судових витрат на правову допомогу, виходячи з наступного.
Встановлено, що 29 листопада 2019 року між адвокатом Негробовим О.В. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги №б/н, відповідно до умов якого виконавець прийняв на себе зобов`язання здійснити захист, представництво або надання інших видів правової допомоги клієнту, а клієнт зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (а.с.47-49 т.1). 
Додатковою угодою №1 від 30.11.2019 до договору про надання правової допомоги №б/н від 29.11.2019 було погоджено, зокрема, Тарифи з надання послуг з адвокатської діяльності (а.с.125 т.1).
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано Акт приймання-передачі виконаних робіт від 05.06.2020 року з якого вбачається, що надані та прийняті послуги складаються з: правового аналізу документів, наданих для правової допомоги та усної консультаціїстосовно норм права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами (витрачено 1 г., вартість 1000,00 грн.); складання та подання запиту адвоката та скарги до ПрАТ «СК «Інго України», скарги до Нацкомфінпослуг, ознайомлення з матеріалами страхової справи в приміщенні Дніпровської філії ПрАТ «СК «Інго Україна», опрацювання відповіді на запит адвоката та матеріалів страхової справи, надання клієнту з цього приводу усних роз`яснень (витрачено 3 г., вартість 3000,00 грн.); складання та подання до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська цивільного позову, у т.ч. виготовлення та засвідчення додатків (витрачено 3,5 г., вартість 3500,00 грн.); опрацювання відзиву на позовну заяву ПрАТ «СК «Інго Україна», складання проекту відповіді на відзив, узгодження правової позиції з клієнтом (витрачено 2,5 г., вартість 2500,00 грн.), загальна сума 10000,00 грн (а.с.126 т.1).
Згідно квитанції від 05.06.2020 року, ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_6 вартість послуг за договором №б/н від 29.11.2019 у сумі 10000,00 грн (а.с.127 т.1). 
Згідно акту Вартість гонорару в сумі 1000,00 грн. за одну годину роботи визначена сторонами в п.2 додаткової угоди №1 до договору від 29.11.2019 (а.с.125 т.1).
За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. 
При визначенні підтверджених матеріалами справи витрат позивача на правничу допомогу, судом встановлено надання останньому правничої допомоги у вигляді складання позовної заяви адвокатом Негробовим О.В, який підписаний адвокатом (а.с.1-5 т.1), складання відповіді на відзив, яка підписана адвокатом (а.с.122-124 т.1), складання клопотання про виклик експерта, що підписано адвокатом (а.с.166-167 т.1), складання письмових пояснень, які підписано адвокатом (а.с.187-189 т.1), участь в судових засіданнях представника ОСОБА_1 23.09.2020 року (а.с.182-183 т.1), 22.10.2020 року (а.с.191-192 т.1).
Виходячи з викладеного; враховуючи ціну позову; приймаючи до уваги незначну складність даної справи, колегія приходить до висновку, що відшкодування відповідачами  понесених  ОСОБА_1 адвокатських витрат у сумі 10000,0 грн. не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності і тому підлягає зменшенню та стягненню у розмірі 5000,00 грн.
Так, враховуючи те, що ціна позову становить 28492,20 грн з якої розмір суми заявленої позивачем до стягнення з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» становить 25992,20 грн; враховуючи, що з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь позивача стягнуто 20992,20 грн, що складає 73,68% задоволених позовних вимог; встановивши, що витрати понесені позивачем на оплату послуг експерта складають 3000,00 грн (а.с.37 т.1) та дані витрати стосуються позовної вимоги до АТ «СК «ІНГО», - колегія суддів приходить до висновку, що стягненню з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати в розмірі 6726,40 грн. (840,80 грн судовий збір + 5000,00 грн. правнича допомога) х 73,68% задоволених позовних вимог = 4303,50 грн), (20992,20 грн задоволена частина позовних вимог Х 3000,00 грн послуги експерта : 25992,20 грн розмір суми заявленої до АТ «СК «ІНГО» = 2422,90 грн), (4303,50+2422,90=6726,40).
Окрім того, розмір суми заявленої та задоволеної до стягнення з ОСОБА_2  складає 2500,00 грн, тобто 8,77% задоволених позовних вимог, тому колегія суддів приходить до висновку, що стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати в розмірі 512,24 грн ((840,80 грн судовий збір + 5000,00 грн. правнича допомога) х 8,77% задоволених позовних вимог)).
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, колегія приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення підлягає частковому скасуванню із скасуванням додаткового рішення суду першої інстанції, з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» – задовольнити частково. 
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 28 жовтня 2020 року про виправлення описки, в частині стягнення з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 751,34 грн., витрат на правову допомогу в сумі 8936,00 грн., а всього 9687,34 грн. судових витрат; в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 89,46 грн., витрат на правову допомогу в сумі 1064,00 грн., а всього 1153,46 грн. судових витрат; та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2020 року – скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» (код ЄДРПОУ 16285602) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 6726 (шість тисяч сімсот двадцять шість) грн. 40 коп. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 512 (п`ятсот дванадцять) грн. 24 коп. 
В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 28 жовтня 2020 року про виправлення описки, – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді