Ухвала    
 
24 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 210/4425/20
провадження № 61-8382ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,                      Зайцева А. Ю.,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 березня             2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» в особі Криворізького відділення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» в особі Криворізького відділення ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів.
Позов мотивовано тим, що між сторонами було укладено договори банківського вкладу від 03 лютого 2014 року № 16854Д-59Ф, від 25 листопада 2013 року № 15129Д-59Ф, від 09 квітня 2013 року № 11721Д-59Ф, від 17 лютого 2014 року № 17249Д-59Ф, від 25 листопада 2013 року № 15130Д-59Ф, від                  04 листопада 2013 року № 14706Д-59Ф, від 21 січня 2014 року № 16493Д-59Ф, від 01 жовтня 2012 року № 7255Д-59Ф, відповідно до умов яких позивач передала, а банк прийняв на депозитний вклад на умовах даних договорів грошові кошти.
ОСОБА_1 звернулась до Криворізької філії із заявою про повернення їй коштів за банківськими вкладами № 17249Д-59Ф від 17 лютого 2014 року,                  № 15130Д-59Ф від 25 листопада 2013 року, № ММ6493Д-59Ф від 21 січня             2014 року. З приводу повернення грошових коштів за іншими договорами банківського вкладу позивач також неодноразово зверталась до відділень банку, однак їй не було надано жодних відповідей.
В подальшому ОСОБА_1 було повернуто в загальній сумі 200 000 грн через ПАТ «Фідобанк», однак не було зазначено за якими конкретно договорами банківського вкладу повернуто вказані кошти.
У зв`язку з цим, позивач вважає, що за договорами банківського вкладу                    № 11721Д-59Ф від 09 квітня 2013 року, № 16493Д-59Ф від 21 січня 2014 року та № 7255Д-59Ф від 01 жовтня 2012 року їй взагалі не було повернуто коштів, оскільки квитанції не містять відповідного підтвердження.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просила стягнути з ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» суму в розмірі 156 493,82 грн, з яких: за договором банківського вкладу № 11721Д-59Ф від 09 квітня 2013 року (строк повернення - 09 жовтня 2013 року) 47 000 грн, та відсотки за п. 1.2 договору в розмірі 5 496,81 грн; за договором банківського вкладу № 7255Д-59Ф від                 01 жовтня 2012 року (строк повернення - 31 березня 2013 року) на суму                    43 000 грн, відсотки за п. 1.2 договору в розмірі 5 138,76 грн; за договором банківського вкладу № 16493Д-59Ф від 21 січня 2014 року (строк повернення 21 травня 2014 року) на суму 2 000 доларів США ( 54 240 грн за курсом НБУ на 07 липня 2020 року), та відсотки за п. 1.2 договору в розмірі 59,67 доларів США (1 618,25 грн за курсом НБУ на 07 липня 2020 року).
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк» в особі Криворізького відділення ПАТ «Комерційний банк «Південкомбанк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів, відмовлено.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2021 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року залишено без змін.

14 травня 2021 року (згідно з відміткою на поштовому конверті)                                         ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2021 року. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                  01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову в даній справі становить 156 493,82 грн, яка станом на 01 січня              2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270*100=227 000 грн).
 
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Верховним Судом не встановлено випадків, передбачених пунктом  2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» в особі Криворізького відділення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                       Є. В. Коротенко
       
         В. С. Жданова
         
         А. Ю. Зайцев