Постанова 
Іменем України 
21 травня 2021 року
м. Київ
справа № 185/12161/15-к
провадження № 51-6169 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –                                   ОСОБА_1 ,
суддів:                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі                                   ОСОБА_4 ,
за участю прокурорів:                      ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
 
засудженого                                                ОСОБА_8 ,
захисника                                                    ОСОБА_9 ,
представника потерпілих                         ОСОБА_10 , 
представника потерпілої 
ОСОБА_11                                    ОСОБА_12 , 
                                                           
потерпілих:                                       ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,                 ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,                           ОСОБА_24 ,
представника Міністерства оборони 
України                                                        ОСОБА_25 ,
 
Представника Генерального Штабу 
Збройних Сил України                        ОСОБА_26 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за                   № 42014000000000517 за обвинуваченням  
ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у                       м. Новоград-Волинський Житомирської області, громадянина України, генерал - майора ЗСУ, начальника штабу - першого заступника керівника АТО на території Донецької та Луганської областей, проживає по                             АДРЕСА_1 , раніше не судимого,  
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, 
за касаційними скаргами  засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача Міністерства оборони України ОСОБА_25 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року щодо  
ОСОБА_8 . Зміст оскаржених судових рішень 
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від            27 березня 2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 425 КК України на 7 років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у вигляді застави у розмірі 97 440 грн.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення експертиз під час досудового розслідування в сумі 133 052 грн.
Позовні вимоги потерпілих ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 ,          ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_19 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 ,          ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_13 , ОСОБА_53 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_24 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 до Міністерства оборони України задоволено в повному обсязі та ухвалено стягнути з Міністерства оборони України в рахунок компенсації моральної шкоди по 500 000 грн. кожному.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_14 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_18 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 та ОСОБА_72 про стягнення моральної шкоди відмовлено.
У задоволенні позовних вимог Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України в інтересах Міністерства оборони України до ОСОБА_8 про стягнення збитків відмовлено.
Речові докази у кримінальному провадженні: вхідну шифртелеграму від 13 червня 2014 року № 2758, розпорядження від 13 червня 2014 року № 304/1/0560-ск, розпорядження від 13 червня 2014 року № 304/1/0561-ск та розпорядження від 13 червня 2014 року № 304/1/0562-ск ухвалено залишити в Центральному управлінні захисту інформації і криптології ГШ ЗС України.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня  2017 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін.
ІІ. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Генерал-майор ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, володіючи спеціальними військовими знаннями та практичними навиками з оперативно-стратегічного планування й управління військовими підрозділами Збройних Сил України різного рівня, починаючи з 05 січня 2010 року перебував на посаді першого заступника начальника Головного оперативного управління Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно з Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території Донецької та Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції (далі - АТО).
На підставі наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 21 травня 2014 року № 94 ОСОБА_8 із 21 травня 2014 року було відряджено у м. Ізюм Харківської області з метою роботи у складі робочої групи в районі проведення антитерористичної операції.
Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) генерал-лейтенанта ОСОБА_73 від 28 травня 2014 року № 11 ог/дск, з метою оперативного реагування на зміни в обстановці та координації дій підпорядкованих сил і засобів, які залучаються до проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, створено штаб АТО. Цим же наказом генерал-майора ОСОБА_8 призначено на посаду начальника штабу - першого заступника керівника АТО на території Донецької та Луганської областей, на якій він проходив військову службу.
Згідно зі ст. ст. 28, 30, 31, 58 і 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ОСОБА_8 , як військовий начальник, наділений всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, є єдиноначальником, має право одноособово приймати рішення, віддавати накази, особисто відповідає перед державою за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки. Зобов`язаний, окрім іншого, планувати роботу, здійснювати заходи щодо безпеки особового складу підрозділу та інших осіб під час виконання військових обов`язків, а також організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від засобів ураження.
Відповідно до положень ст. ст. 635 і 642 Бойового статуту Сухопутних військ Збройних Сил України, Частина 1, затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 05 лютого 2009 року № 01, участь військових формувань в антитерористичних операціях відноситься до специфічних дій військ (сил) Збройних Сил України. Послідовність, зміст і методи роботи посадових осіб та органів управління під час підготовки дій у ході участі в АТО не відрізняється від підготовки, розташування, пересування та бою і зумовлюється характером завдань, умовами обстановки та наявністю часу.
Відповідно до пунктів 1.1.2. і 7.1.2. Засад підготовки і застосування Збройних Сил України, Частина II (підготовка та ведення операцій Збройними Силами України), затверджених наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 серпня 2007 року № 0101-оп (далі - Засади), здійснення повітряних перевезень військ (сил) та вантажів, поряд з висадкою повітряних десантів, є одним з видів бойових дій.
Відповідно до пунктів 1 - 4 Положення про штаб Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (далі - Положення), затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) генерал-лейтенанта ОСОБА_73 від 28 травня 2014 року № 11 ог/дск, штаб АТО є тимчасовим органом військового управління, створеним для безпосереднього управління АТО та керівництва силами і засобами Збройних Сил України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами (далі - ІВФ), що залучаються до проведення АТО та передані в підпорядкування керівнику АТО.
Штаб АТО підпорядковується керівнику АТО та у своїй діяльності керується, в тому числі, Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Служби безпеки України, наказами, директивами Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України.
Штаб АТО очолює начальник штабу - перший заступник керівника АТО, який здійснює керівництво штабом АТО. Основними завданнями штабу АТО є, зокрема, планування застосування та безпосереднє керівництво військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил України та ІВФ, які залучені до АТО та передані в безпосереднє підпорядкування керівнику АТО; організація взаємодії з військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил України та ІНФОРМАЦІЯ_2 у ході проведення АТО.
Відповідно до покладених на нього завдань штаб АТО, окрім іншого, здійснює безпосереднє управління військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил України та ІВФ у ході проведення АТО; здійснює збір, оброблення та узагальнення інформації про стан, положення і імовірний характер дій незаконних збройних формувань; розробляє документи бойового управління військами (силами), бойові накази та розпорядження; організовує та здійснює оперативне інформування про оперативну обстановку штаби підпорядкованих військових частин Збройних Сил України та ІВФ; визначає перелік критичних об`єктів у складі угруповання військ противника для планування їх вогневого ураження; здійснює заходи щодо організації взаємодії та підтримання її в ході виконання завдань військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил України та ІВФ у ході АТО.
Згідно з підпунктами 4.1 - 4.4 пункту 4 Положення ОСОБА_8 , як начальник штабу АТО, здійснює керівництво ним та має право у межах своїх повноважень видавати накази, директиви, розпорядження; підписувати розпорядження з питань застосування частин (підрозділів) Збройних Сил України, здійснення охорони і оборони базових таборів, супроводження конвоїв та інші, в частині, що стосується виконання завдань в ході проведення АТО; віддавати вказівки (накази, розпорядження) щодо застосування підпорядкованих військ (сил) від імені керівника АТО.
Відповідає за виконання покладених на штаб АТО завдань та здійснення ним своїх функцій; організацію планування застосування військових частин (підрозділів) Збройних Сил України та ІНФОРМАЦІЯ_2 , які залучені до АТО та передані в безпосереднє підпорядкування керівнику АТО; організацію управління військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил України, які залучені до виконання завдань у ході проведення АТО; організацію взаємодії військових частин (підрозділів) Збройних Сил України та ІНФОРМАЦІЯ_2 , які залучені до участі в АТО; організацію та координацію діяльності структурних підрозділів штабу.
ОСОБА_8 , як начальник штабу АТО, зобов`язаний: організовувати управління військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил України, які залучені до проведення АТО; узагальнювати висновки із оцінки обстановки та надавати пропозиції в Замисел керівника АТО на операцію (бойові дії); організовувати виконання заходів з підготовки військових частин до бойових дій; розробляти найбільш важливі документи та координувати роботу структурних підрозділів штабу АТО з питань планування застосування військових частин (підрозділів) Збройних Сил України та ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході проведення АТО, організації взаємодії, вогневого ураження та управління; готувати систематизовані висновки із оцінки обстановки та прогнозувати майбутні дії незаконних збройних формувань; організовувати виконання прийнятих керівником рішень, контролювати виконання поставлених завдань (наказів, директив, розпоряджень).
З огляду на викладене, генерал-майор ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді начальника штабу - першого заступника керівника АТО на території Донецької та Луганської областей, як військовий начальник та військовослужбовець, який обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, відповідно до п. 1 Примітки до ст. 425 КК України, був військовою службовою особою.
Генерал-майор ОСОБА_8 , перебуваючи в посаді начальника штабу - першого заступника керівника АТО на території Донецької та Луганської областей, як військовий начальник та військовослужбовець, який обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, відповідно до п. 1 Примітки до              ст. 425 КК України, був військовою службовою особою і у період з 11 червня 2014 року по 00 годин 50 хвилин 14 червня 2014 року недбало поставився до військової служби за наступних обставин.
Так, у зазначений період, військові частини (підрозділи) і військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які залучені до проведення АТО на території Донецької та Луганської областей, знаходилися в умовах безпосереднього зіткнення з противником (учасниками терористичних організацій «Донецька народна республіка» і «Луганська народна республіка», їх воєнізованими і збройними формуваннями, які контролювалися та координувалися представниками влади Російської Федерації), перебували у стані наступального, оборонного та загальновійськового бою, а саме здійснювали погоджені і взаємопов`язані бої, удари, маневри, бойові і спеціальні дії з метою знешкодження (розгрому) противника, оволодіння важливими районами, їх утримання, безпосередньо застосували військову зброю і техніку стосовно противника, а також військова зброя і техніка застосувалися противником. Тобто військовослужбовці Збройних Сил України та ІВФ, які залучені до проведення АТО на території Донецької та Луганської областей, перебували у бойовій обстановці.
11 червня 2014 року на території штабу АТО, розташованому в АДРЕСА_2 , військовослужбовцями штабу АТО під керівництвом ОСОБА_8 розроблений Замисел застосування сил та засобів Збройних Сил України, інших військових формувань щодо прикриття державного кордону (далі - Замисел). Замислом передбачалося, окрім іншого, перевезення              13 червня 2014 року повітряним транспортом додаткових сил і засобів на аеродром м. Луганськ для посилення дислокованого на ньому підрозділу, а також забезпечення для цього зони ізоляції аеродрому для прийняття літаків транспортної авіації. Того ж дня Замисел підписав керівник АТО ОСОБА_74 .
Для реалізації Замислу начальник штабу - перший заступник керівника АТО             ОСОБА_8 13 червня 2014 року о 10 годині 15 хвилин направив першому заступнику начальника Генерального штабу Збройних Сил України запит щодо включення додатково до сил і засобів боротьби з тероризмом, що підпорядковуються керівництву АТО на території Донецької та Луганської областей, зведеного підрозділу - роти з озброєнням, військовою технікою та іншим майном, яку того ж дня перевезти повітряним транспортом з аеродрому м. Дніпропетровськ на аеродром м. Луганськ.
На виконання зазначеного запиту ОСОБА_8 та виданих того ж дня в його розвиток розпоряджень Генерального штабу Збройних Сил України було сформовано вказану зведену роту. Особовий склад, озброєння, військову техніку та інше майно цієї роти 13 червня 2014 року приблизно о 17 годині зосереджено на аеродромі                   м. Дніпропетровськ з метою подальшого перевезення повітряним транспортом на аеродром м. Луганськ.
Про прийняття до виконання (реалізацію) вказаного запиту, Генеральним штабом Збройних Сил України видано розпорядження щодо необхідності забезпечення прийняття у підпорядкування командира підрозділу, який здійснював охорону та оборону аеродрому м. Луганськ, вищевказаного зведеного підрозділу, яке 13 червня 2014 року о 13 годині 30 хвилин направлено шифртелеграмою керівнику АТО на території Донецької та Луганської областей.
При цьому ОСОБА_8 , у зв`язку з виконанням службових обов`язків за вказаною посадою, достовірно знав про те, що аеродром м. Луганськ перебуває в оточенні сил противника, які регулярно здійснюють його обстріли, а також те, що противник має на озброєнні переносні зенітно-ракетні комплекси (далі - ПЗРК) і інші засоби ураження літаків із землі, за допомогою чого забезпечує свою ППО, та усвідомлював, що політ літаків на вказаний аеродром буде здійснюватися, в тому числі над територією противника, так як відстань від аеродрому м. Луганськ до розташування найближчих підрозділів Збройних Сил України та ІВФ становила понад 40 км.
Разом з тим, у період з 11 червня 2014 року по 00 годин 50 хвилин 14 червня 2014 року ОСОБА_8 , будучи військовою службовою особою - начальником штабу - першим заступником керівника АТО, перебуваючи на території штабу АТО, розташованому в АДРЕСА_2 , в бойовій обстановці, недбало ставлячись до служби, всупереч вимогам ст. 68 Конституції України, Військової присяги на вірність народу України, порушив ст.ст. 11, 16, 58 і 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1.5.7. і 7.3.1. Бойового статуту авіації, пункти 1.1.2. і 7.1.2. Засад та пункти 2-4 Положення, здійснюючи керівництво штабом АТО, відповідаючи за організацію виконання прийнятих керівником АТО рішень, виконання покладених на штаб АТО завдань та здійснення ним своїх функцій, на виконання Замислу, в частині забезпечення зони ізоляції аеродрому АДРЕСА_3 для прийняття літаків транспортної авіації з метою зосередження на ньому додаткових сил і засобів для нарощування складу і бойових спроможностей дислокованого на цьому аеродромі підрозділу, будь-яких управлінських рішень не прийняв, наказів, директив, розпоряджень або вказівок щодо застосування підпорядкованих військ (сил) не віддав. З метою організації виконання вказаної частини Замислу та подолання (прориву) ППО противника взагалі не спланував застосування та не організував управління військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил України та ІВФ, які залучені до АТО та передані в безпосереднє підпорядкування керівнику АТО; не організував взаємодію між ними; не забезпечив для цього належну організацію та координацію діяльності структурних підрозділів штабу.
Більше того, 13 червня 2014 року о 16 годині 25 хвилин до штабу АТО зі Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України надійшла оперативна інформація, включена до розділу II «Відомості щодо планів та намірів сепаратистів» узагальнюючої довідки з оперативної обстановки в районі проведення АТО станом на 16 годину 13 червня 2014 року, про те, що дві групи бойовиків вирушили до Луганського аеропорту, озброєні ПЗРК та мають намір збивати всі літаки при посадці чи зльоті.
Аналогічна за змістом інформація повторно надійшла до штабу АТО зі Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України 13 червня 2014 року о 20 годині 05 хвилин, яка була включена до розділу II «Відомості щодо планів та намірів сепаратистів» узагальнюючої довідки з оперативної обстановки в районі проведення АТО станом на 20 годину 13 червня 2014 року.
Зазначені довідки з інформацією про підготовку до вчинення терористичного акту поблизу аеродрому м. Луганськ до 21 години того ж дня надані особисто            ОСОБА_8 для їх опрацювання, реагування на терористичну загрозу та організації припинення діяльності або знешкодження вищевказаних незаконних збройних груп (формувань).
Крім того, 13 червня 2014 року вищевказана інформація щодо терористичної загрози навколо аеродрому м. Луганськ, згідно з табелем термінових донесень, включена до п. 4 розвідувального зведення сектору «А», яке о 17 годині за вих. № 186/0310/окп направлене до штабу АТО, де невідкладно надано безпосередньо ОСОБА_8 .
Також, упродовж 13 червня 2014 року співробітниками Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області встановлено факт розміщення груп противника поблизу аеродрому м. Луганськ, озброєних ПЗРК, про що того ж дня проінформовано телеграмою штаб АТО.
Інформація про те, що дві групи бойовиків, озброєні ПЗРК мають намір збивати всі літаки при посадці чи зльоті з аеродрому м. Луганськ, прямо вказувала на підготовку зазначеного терористичного акту та загрожувала реалізації Замислу керівника АТО від 11 червня 2014 року в частині переміщення літаками транспортної авіації зведеної роти на вищевказаний аеродром, життю особового складу цього підрозділу і членів екіпажів літаків, збереженню озброєння, військової техніки, іншого майна.
Незважаючи на це, ОСОБА_8 , будучи військовою службовою особою - начальником штабу - першим заступником керівника АТО, перебуваючи на території штабу АТО, розташованому в АДРЕСА_2 , в бойовій обстановці, після отримання упродовж 13 червня 2014 року інформації про терористичну загрозу продовжуючи недбало ставитись до служби, всупереч вимогам ст. 68 Конституції України, Військової присяги на вірність народу України, порушив ст. 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», ст. ст. 11, 16, 58 і 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та пункти 2-4 Положення про штаб Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, жодних заходів реагування на зазначену інформацію про підготовку до вчинення терористичного акту не вжив. Зокрема, застосування підпорядкованих військ (сил) для припинення діяльності або знешкодження вищевказаних незаконних збройних груп (формувань) не спланував та не організував; наказів, директив, розпоряджень або вказівок щодо застосування підпорядкованих військ (сил) для припинення діяльності або знешкодження цих груп (формувань) не віддав; указані дві групи бойовиків, як критичні об`єкти у складі угруповання військ противника, для планування їх вогневого ураження не визначив.
При цьому ОСОБА_8 , будучи наділений вищевказаними повноваженнями начальника штабу АТО, маючи спеціальні військові знання та практичні навики з оперативно-стратегічного планування й управління військовими підрозділами різного рівня, зобов`язаний був та мав реальну можливість виконати вищевказані свої службові обов`язки.
Указаною недбалістю ОСОБА_8 не забезпечив заходів безпеки особового складу вищевказаного залученого до АТО підрозділу та інших осіб під час виконання військових обов`язків, а також озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від засобів ураження, чим порушив свій конституційний обов`язок неухильно додержуватися законів України, а саме зазначених вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо сумлінного і чесного виконання військового обов`язку, наказів командирів та своїх службових обов`язків, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. 14 червня 2014 року  у період з 00 години 01-22 хвилин з 10-хвилинним інтервалом три літаки ІЛ-76МД Повітряних Сил Збройних Сил України з екіпажами, особовим складом вищевказаної роти, озброєнням, технікою та іншим військовим майном на борту, вилетіли з аеродрому м. Дніпропетровськ на аеродром м. Луганськ.
14 червня 2014 року в 00 годин 50 хвилин літак ІЛ-76МД, бортовий номер НОМЕР_1 , на борту якого перебувало 40 військовослужбовців зведеної парашутно-десантної роти НОМЕР_2 Окремої повітрянодесантної бригади та 9 членів екіпажу (військовослужбовці 25 Мелітопольської бригади транспортної авіації), а також озброєння та інше військове майно, при заході на посадку на аеродром АДРЕСА_3 був уражений невстановленими терористами, які перебували поблизу аеродрому, шляхом пострілу керованою ракетою 9М39 переносного зенітного ракетного комплексу 9К38, що призвело до пошкодження літака, втрати ним керованості та зіткнення з землею. В результаті цієї авіаційної катастрофи загинули 49 військовослужбовців, повністю знищено вказаний літак та майно, яке знаходилося на його борту.
Так, в результаті недбалого ставлення до служби начальника штабу - першого заступника керівника АТО генерал-майора ОСОБА_8 не забезпечено належну ізоляцію аеродрому м. Луганськ для прийняття літаків транспортної авіації і їх захист від ураження наземними вогневими засобами противника, не припинено діяльність незаконних збройних груп (формувань) біля аеродрому АДРЕСА_3 , що призвело до вчинення вказаного терористичного акту (за наявності реальної можливості, не вжито жодних заходів для запобігання вчиненню терористичного акту), загибелі 49 військовослужбовців Збройних Сил України, повного знищення літака ІЛ-76МД та іншого військового майна, яке знаходилося його борту, чим державі Україна завдано збитків на загальну суму 28 737 081 грн., що у п`ятсот і більше разів, на момент вчинення злочину, перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто спричинило тяжкі наслідки.
У результаті вказаного терористичного акту загинули наступні військовослужбовці Збройних Сил України: підполковник ОСОБА_75 , майор ОСОБА_76 , капітан                   ОСОБА_77 , капітан ОСОБА_78 , старший лейтенант ОСОБА_79 , старший лейтенант ОСОБА_60 , старший лейтенант ОСОБА_80 , прапорщик ОСОБА_81 , прапорщик ОСОБА_82 , старший лейтенант ОСОБА_83 , старший лейтенант         ОСОБА_84 , старший лейтенант ОСОБА_85 , старший прапорщик ОСОБА_86 , сержант ОСОБА_87 , сержант ОСОБА_88 , сержант ОСОБА_89 , сержант ОСОБА_90 , сержант ОСОБА_91 , молодший сержант ОСОБА_92 , молодший сержант ОСОБА_93 , молодший сержант ОСОБА_94 , молодший сержант ОСОБА_95 , старший солдат ОСОБА_96 , старший солдат ОСОБА_97 , старший солдат ОСОБА_98 , старший солдат ОСОБА_99 , старший солдат     ОСОБА_100 , старший солдат ОСОБА_101 , старший солдат ОСОБА_102 , старший солдат ОСОБА_103 , старший солдат ОСОБА_104 , старший солдат ОСОБА_105 , солдат ОСОБА_106 , солдат ОСОБА_107 , солдат ОСОБА_108 , солдат          ОСОБА_109 , солдат ОСОБА_110 , солдат ОСОБА_111 , солдат ОСОБА_112 , солдат ОСОБА_113 , солдат ОСОБА_114 , солдат ОСОБА_115 , солдат ОСОБА_116 , солдат ОСОБА_117 , солдат ОСОБА_118 , солдат ОСОБА_119 , солдат ОСОБА_120 , солдат ОСОБА_121 , солдат ОСОБА_122 .
Причиною смерті кожного з яких стали грубі порушення анатомічної цілісності тіла, спричинені внаслідок комбінованої дії вибухової травми, падіння з великої висоти та дії відкритого полум`я.
Крім того, внаслідок цього ж терористичного акту повністю знищено озброєння, техніка та інше військове майно загальною вартістю 28 737 081  грн.
Недбало ставлячись до служби за вищевказаних обставин, ОСОБА_8 передбачав можливість настання зазначених тяжких наслідків, але легковажно розраховував на їх відвернення, чим допустив злочинну самовпевненість, тобто діяв із необережності.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 425 КК України, як недбале ставлення військової службової особи до служби, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене в бойовій обстановці (в редакції ч. 3 ст. 425 КК України станом на 14 червня 2014 року).
ІІІ. Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах з доповненнями засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9  просять  скасувати постановлені щодо ОСОБА_8 судові рішення у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого               ч. 3 ст. 425 КК України. Зазначають про те, судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи допущені істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Просять скасувати запобіжний захід у вигляді застави й повернути розмір внесеної застави в сумі 97 440 грн. заставодавцю  ОСОБА_123 . 
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача Міністерства оборони України ОСОБА_25  вказує на те, що вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_8 підлягають скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права в частині вирішення цивільного позову.
ІV. Позиції учасників судового провадження
До суду касаційної інстанції надійшли письмові заперечення на касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 від прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілих – адвоката    ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_34 , ОСОБА_13 , ОСОБА_45 , ОСОБА_52 , ОСОБА_124 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_35 , ОСОБА_70 , ОСОБА_69 , ОСОБА_53 , ОСОБА_38 , ОСОБА_49 , ОСОБА_59 , ОСОБА_51 , ОСОБА_16 , ОСОБА_57 , ОСОБА_60 , ОСОБА_71 , ОСОБА_39 , ОСОБА_125 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 ,  ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_128 , ОСОБА_23 , ОСОБА_55 , ОСОБА_129 , ОСОБА_48 , ОСОБА_28 , ОСОБА_14 , ОСОБА_27 , ОСОБА_54 , ОСОБА_29 , ОСОБА_66 , ОСОБА_50 , в яких вони просять залишити вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від         11 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни, а касаційні скарги засудженого та його захисника без задоволення. Вважають вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду законними, обґрунтованими та вмотивованими. 
Також надійшли письмові заперечення від представника Антитерористичного центру при Службі безпеки України - ОСОБА_130 на касаційну скаргу захисника              ОСОБА_9 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_8 , в яких доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, вважає необґрунтованими.
Від прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 надійшли письмові заперечення на доповнення до касаційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 . Прокурор вважає їх необґрунтованими та просить залишити постановлені судові рішення щодо ОСОБА_8 без зміни.
Від представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10 надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу представника Міністерства оборони України на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від                           27 березня 2017 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня               2020 року щодо ОСОБА_8 , в яких він вважає касаційні доводи необґрунтованими та просить залишити постановлені судові рішення без зміни.
Від представника потерпілих – адвоката ОСОБА_10 надійшли письмові заперечення на доповнення до касаційної скарги захисника ОСОБА_9 , в яких він просить залишити постановлені судові рішення щодо ОСОБА_8 без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення.
У судовому засіданні суду касаційної інстанції:
Засуджений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 підтримали подані ними касаційні скарги з доповненнями, просили скасувати постановлені судові рішення щодо ОСОБА_8 та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Також підтримали касаційну скаргу представника цивільного відповідача Міністерства оборони України.
Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 ,              ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,                           ОСОБА_24 заперечили проти задоволення поданих касаційних скарг, судові рішення щодо ОСОБА_8 просили залишити без зміни.
Представник потерпілих ОСОБА_10 вважав доводи касаційних скарг засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 з доповненнями необґрунтованими та просив відмовити у їх задоволенні. 
Представник потерпілої ОСОБА_11 – ОСОБА_12 підтримала надані у судовому засіданні представником потерпілих ОСОБА_10 пояснення проти задоволення касаційних скарг сторони захисту. Просила судові рішення, постановлені щодо ОСОБА_8 , залишити без зміни.
Прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заперечили проти задоволення касаційних скарг, вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 просили залишити без зміни.
Представник Генерального Штабу Збройних Сил України         ОСОБА_26 підтримав доводи, викладені в касаційній скарзі представника Міністерства оборони України ОСОБА_25 , та доводи касаційних скарг засудженого та його захисника.
Представник Міністерства оборони України ОСОБА_25 підтримав подану касаційну скаргу цивільного відповідача та касаційні скарги сторони захисту, просив їх задовольнити.
V. Мотиви, з яких виходив суд касаційної інстанції при прийнятті постанови і положення закону, яким він керувався
Відповідно до абз. 1 п. 1 постанови Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року.
Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року) (абз. 5 п. 1).
Протягом травня 2014 року самозвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а також задіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України, зокрема, 14 червня терористи обстріляли із зенітної установки та великокаліберного кулемета військово-транспортний літак Іл-76 Повітряних Сил Збройних Сил України, який здійснював посадку в аеропорту «Луганськ». Внаслідок обстрілу загинуло 40 десантників та дев`ять членів екіпажу (абз. 6, 8 п. 1).
Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації (абз. 14, п. 1).
Наслідком збройної агресії  Російської Федерації проти України стала нелегітимна воєнна окупація і подальша незаконна анексія території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя - невід`ємної складової державної території України, воєнна окупація значної частини державної території України у Донецькій та Луганській областях. Під час збройної агресії Російської Федерації проти України були вчинені численні воєнні злочини та злочини проти людяності (абз. 1, п. 3).
Україна як держава, яка безпосередньо постраждала від збройної агресії, має право на повернення всіх анексованих і окупованих українських територій, відшкодування всієї заподіяної їй шкоди та притягнення осіб, винних у здійсненні збройної агресії та скоєнні воєнних злочинів і злочинів проти людяності, до кримінальної відповідальності (абз. 2, п. 4).
І фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абз. 3, п. 4).
Щодо застосування норм матеріального права, в порушенні яких ОСОБА_8 визнано винним
За наведених у вироку обставинах, генерал-майор ОСОБА_8 поряд з іншими військовослужбовцями Збройних Сил України, перебуваючи в районі проведення антитерористичної операції, виконували конституційний обов`язок захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Згідно пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, недбале ставлення до військової служби полягало в тому, що 11 червня 2014 року був розроблений Замисел застосування сил та засобів Збройних Сил України, інших військових формувань щодо прикриття державного кордону, зокрема, щодо перевезення 13 червня 2014 року повітряним транспортом додаткових сил і засобів на аеродром м. Луганськ  для посилення дислокованого на ньому підрозділу, а також забезпечення для цього зони ізоляції аеродрому для прийняття літаків транспортної авіації. Достовірно знаючи про те, що аеродром м. Луганськ перебуває в оточенні сил противника, які регулярно здійснюють його обстріли, а також те, що противник має на озброєнні переносні зенітно -ракетні комплекси (далі - ПЗРК) і інші засоби ураження літаків із землі, за допомогою чого забезпечує свою ППО, та усвідомлюючи, що політ літаків на вказаний аеродром буде здійснюватися, в тому числі над територією противника на відстань понад 40 км, всупереч вимогам ст. 68 Конституції України, Військової присяги на вірність народу України, ст. ст. 11, 16, 58 і 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1.5.7. і 7.3.1. Бойового статуту авіації, пункти 1.1.2. і 7.1.2. Засад та пункти 2-4 Положення, ОСОБА_8 будь-яких управлінських рішень не прийняв, наказів, директив, розпоряджень або вказівок щодо застосування підпорядкованих військ (сил) не віддав. З метою організації виконання вказаної частини Замислу та подолання (прориву) ППО противника взагалі не спланував застосування та не організував управління військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил України та ІВФ, які залучені до АТО та передані в безпосереднє підпорядкування керівнику АТО; не організував взаємодію між ними; не забезпечив для цього належну організацію та координацію діяльності структурних підрозділів штабу. 
Крім того, під час реалізації Замислу, 13 червня 2014 року, отримавши зі штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України оперативну інформацію про дві групи бойовиків, озброєних ПЗРК, які мають намір збивати всі літаки при посадці чи зльоті з аеродрому м. Луганськ, та терористичну загрозу, продовжуючи недбало ставитись до служби, ОСОБА_8 всупереч вимогам ст. 68 Конституції України, Військової присяги на вірність народу України,  ст. 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», ст. ст. 11, 16, 58 і 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та пунктів 2-4 Положення про штаб Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, жодних заходів реагування на зазначену інформацію про підготовку вчинення терористичного акту не вжив, указані групи боєвиків як критичні об`єкти у складі угруповання військ противника для планування їх вогневого ураження не визначив, хоча зобов`язаний був та мав реальну можливість виконати свої службові обов`язки, що призвело до того, що 14 червня 2014 року, один із літаків, на борту якого перебувало 40 військовослужбовців та 9 членів екіпажу, а також озброєння та інше військове майно, при заході на посадку на аеродром АДРЕСА_3 був уражений невстановленими терористами, які перебували поблизу аеродрому, шляхом пострілу керованою ракетою ПЗРК, що призвело до його падіння та загибелі 40 військовослужбовців та 9 членів екіпажу.
Так, в результаті недбалого ставлення до служби начальника штабу – першого заступника керівника АТО генерал-майора ОСОБА_8 не забезпечено належну ізоляцію аеродрому м. Луганськ для прийняття літаків транспортної авіації і їх захист від ураження наземними вогневими засобами противника, не скоординовано дій підрозділів ЗСУ, не припинено діяльність незаконних збройних груп (формувань) біля аеродрому м. Луганськ, що призвело до вчинення вказаного терористичного акту (за наявності реальної можливості, не вжито жодних заходів для запобігання вчиненню терористичного акту).
Об`єктивна сторона недбалості припускає несумлінне ставлення службової особи до службових обов`язків, які на неї покладені, що виражаються: у їх невиконанні або у неналежному виконанні; у спричиненні істотної шкоди або тяжких наслідків і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали. 
Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася тощо.
При встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов’язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов’язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається. При цьому треба враховувати як об’єктивні, так і суб’єктивні фактори. Зокрема, зовнішні умови й обстановку, в якій доводилось виконувати обов`язки військовій службовій особі, дії вищестоящих командирів і начальників, а також дані, які характеризують особу винного, його кваліфікацію, професійну підготовку, тривалість перебування на посаді, яку обіймає, досвід та інші обставини кримінального провадження.
Даючи оцінку вказаним висновкам, суд касаційної інстанції вважає можливим, крім фактичних обставин, встановлених по даній справі, взяти до уваги обставини, які були встановлені органом досудового розслідування та судом у вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська  від 15 березня 2021 року  (справа № 426/1211/17), ухваленим в порядку спеціального судового провадження щодо ОСОБА_131 , ОСОБА_132 та ОСОБА_133 , які визнані винуватими у вчиненні терористичного акту щодо збиття літака ІЛ-76МД.
Колегія суддів Верховного Суду, проаналізувавши вирок, вважає, що у пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_8 взагалі не зазначено шляхом прийняття яких управлінських рішень і надання яких відповідних розпоряджень для організації заходів забезпечення подолання протиповітряної оборони противника він мав би реальну можливість забезпечити належну ізоляцію аеродрому м. Луганськ для прийняття літаків транспортної авіації і їх захист від ураження наземними вогневими засобами противника, та запобігти вчиненню терористичного акту. Норми  ст. 68 Конституції України, ст. 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», Військової присяги на вірність народу України, ст. ст. 11, 16, 58 і 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1.5.7. і 7.3.1. Бойового статуту авіації, пункти 1.1.2. і 7.1.2. Засад та пунктів 2-4 Положення про штаб Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, в порушенні яких ОСОБА_8 визнано винним, є загальними і не вказують на необхідність вчинення тих чи інших дій при зазначених в обвинуваченні обставинах.
Із встановлених судом фактичних обставин справи вбачається, що штаб АТО підпорядковується керівнику АТО.  Відповідно до покладених на нього завдань штаб АТО, окрім іншого, здійснює безпосереднє управління військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил України та ІВФ у ході проведення АТО; здійснює збір, оброблення та узагальнення інформації про стан, положення і імовірний характер дій незаконних збройних формувань; розробляє документи бойового управління військами (силами), бойові накази та розпорядження; організовує та здійснює оперативне інформування про оперативну обстановку штаби підпорядкованих військових частин Збройних Сил України та ІВФ; визначає перелік критичних об`єктів у складі угруповання військ противника для планування їх вогневого ураження; здійснює заходи щодо організації взаємодії та підтримання її в ході виконання завдань військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил України та ІВФ у ході АТО.
У зазначений період військові частини (підрозділи) і військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які залучені до проведення АТО на території Донецької та Луганської областей, знаходилися в умовах безпосереднього зіткнення з противником (учасниками терористичних організацій «Донецька народна республіка» і «Луганська народна республіка», їх воєнізованими і збройними формуваннями, які контролювалися та координувалися представниками влади Російської Федерації), перебували у стані наступального, оборонного та загальновійськового бою, а саме здійснювали погоджені і взаємопов`язані бої, удари, маневри, бойові і спеціальні дії з метою знешкодження (розгрому) противника, оволодіння важливими районами, їх утримання, безпосередньо застосували військову зброю і техніку стосовно противника, а також військова зброя і техніка застосувалися противником. Тобто військовослужбовці Збройних Сил України та ІВФ, які залучені до проведення АТО на території Донецької та Луганської областей, перебували у бойовій обстановці.
Оцінюючи коло службових обов’язків генерал - майора ОСОБА_8 як начальника штабу АТО, першого заступника керівника АТО на території Донецької та Луганської областей, судом не надано належної оцінки тим обставинам, що розроблення Замислу, зазначеного в обвинуваченні, було обумовлено необхідністю прикриття державного кордону України та утримання аеродрому м. Луганськ, який перебував в оточенні незаконних збройних формувань. Вказаний Замисел був розроблений військовослужбовцями штабу АТО під керівництвом ОСОБА_8 , затверджений керівником АТО ОСОБА_74 . Для реалізації Замислу направлено запит до Генерального штабу Збройних Сил України, яким прийнято рішення про  включення додаткових сил та засобів боротьби з тероризмом та видано відповідне розпорядження ВПС про переміщення цих засобів повітряним транспортом, а командиру підрозділу, який здійснював охорону та оборону аеродрому м. Луганськ, розпорядження щодо необхідності забезпечення прийняття у підпорядкування вищевказаного зведеного підрозділу.
Тобто, виконання Замислу реалізовувалось різними органами управління та різними службовими особами, в тому числі вищестоящими командирами і начальниками. Тому висновок про те, що саме діями ОСОБА_8 не було скоординовано дій підрозділів ЗСУ, не забезпечено належної ізоляції аеродрому м. Луганськ для прийняття літаків транспортної авіації і їх захист від ураження наземними вогневими засобами противника, та не припинено діяльність незаконних збройних груп (формувань), що призвело до вчинення терористичного акту, є неправильним.
Також слід враховувати, що злочин, передбачений ст. 425 КК України є злочином з матеріальним складом, який як обов`язкову ознаку об`єктивної сторони передбачає настання суспільно небезпечних наслідків вчиненого злочину – заподіяння істотної шкоди. Встановлення причинного зв’язку між самим діянням і суспільно небезпечними наслідками, що настали є обов’язковим.
Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_8 також є суперечливим з огляду на те, що на думку обвинувачення, службова недбалість полягала у тому, що ОСОБА_8 не вжив заходів для забезпечення належної ізоляції аеродрому м. Луганськ для прийняття літаків транспортної авіації і їх захист від ураження наземними вогневими засобами противника. Однак, судом встановлено, що тактична група «Славутич» була створена і виконувала бойові завдання по забезпеченню оборони і ізоляції аеродрому м. Луганськ. Рішення про направлення до складу тактичної групи додаткових сил і засобів, зокрема, щодо переміщення повітряним транспортом зведеної парашутно-десантної роти 25 опдбр, приймалось саме у зв`язку з її підсиленням та забезпеченням більшої ефективності покладених на неї завдань. Тобто, у вироку наведені обставини, які фактично є взаємовиключними.
По справі щодо ОСОБА_131 , ОСОБА_132 та ОСОБА_133   слідством та судом було встановлено, що ще 5 червня 2014 року, керівникам так званої «ЛНР» стало відомо про факт передислокації додаткових сил і засобів антитерористичної операції у розташування аеропорту м. Луганська із можливістю використанням військово-транспортної авіації. З метою подальшого захоплення аеропорту і переходу його під фактичний контроль так званої «ЛНР», було розроблено детальний план щодо повної ізоляції аеропорта м. Луганськ, який включав в себе цілий комплекс заходів по формуванню бойових груп, їх озброєння, розвідки, маскування. При розробці і реалізації плану були враховані можливість запобігання військовослужбовцями Збройних Сил України здійснення терористичного акту. Зокрема, було враховано, що наявні на той час можливості Збройних Сил України по здійсненню кругової оборони аеропорту передбачали ізоляцію і охорону аеропорта на відстань ближчу ніж 4 000 метрів до вказаного об`єкту. Бойові групи, які були залучені до здійснення терористичного акту, розташовувались в прихованих, охоронюваних засідках на відстані приблизно 8 000 - 8 500 метрів у східному напрямку від злітно-посадкової смуги аеропорту м. Луганськ. Командуванням Збройних Сил України, а також військовослужбовцями, особовим складом тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_4 », які забезпечували ізоляцію аеропорта м. Луганськ, а також екіпажами літаків, які здійснювали перевезення військовослужбовців, вживались всі можливі заходи для перешкоджання вчиненню терористичного акту, але вони виявились неефективними.
Таким чином, висновки про те, що ОСОБА_8 мав реальну можливість шляхом виконання своїх службових обов`язків у даній конкретній обстановці запобігти терористичному акту шляхом забезпечення належної ізоляції аеродрому м. Луганськ та знищення бойовиків, є такими, що прямо суперечать встановленим судами фактичним обставинам справи.
При визначенні суб`єктивної сторони злочину слід враховувати, що вказівка закону на несумлінне ставлення службової особи до виконання службових  обов`язків виключає можливість кваліфікації діяння як недбалість у випадках, коли істотна шкода була заподіяна внаслідок недосвідченості, недостатньої кваліфікації, відсутності належних навичок або з інших обставин, що не залежать від службової особи і виключають реальну можливість неналежного виконання нею, покладених на неї службових обов`язків. Виключається можливість відповідальності за недбалість й тоді, коли службова особа діє чи не діє неналежним чином у стані крайньої необхідності або в умовах виправданого ризику.
Органи досудового розслідування та суд, обґрунтовуючи доведеність вини             ОСОБА_8 у недбалому ставленні військової службової особи до служби, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене в бойовій обстановці, послалися на його спеціальні військові звання та практичні навики з оперативно-стратегічного планування й управління військовими підрозділами різного рівня. 
Високий фаховий рівень генерал-майора ОСОБА_8 ніким із учасників процесу не заперечується. Разом із тим, на думку колегії суддів Верховного Суду, оцінюючи його дії, з огляду на кваліфікацію злочину, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, слід було враховувати, що військовослужбовці Збройних Сил України вперше з часів незалежності України зіткнулися з посяганням на її територіальну цілісність, тим більше в умовах «гібридної війни», відмінність якої характеризується як веденням агресивних військових дій під прикриттям незаконних збройних формувань, так і одночасним використанням широкого спектра політичних, економічних, а також інформаційно-пропагандистських заходів. Відповідно протидія таким заходам потребувала додаткових знань і навичок, які ОСОБА_8 , як і інші військовослужбовці Збройних Сил України, до початку АТО не мали. Крім того, ОСОБА_8 на посаді начальника штабу – першого заступника керівника АТО до описаних у вироку подій перебував декілька тижнів.
Оцінюючи дії ОСОБА_8 органи досудового розслідування та суд повинні були врахувати, що відповідно до ст. 42 КК України не є кримінальним правопорушенням діяння (дія або бездіяльність), яке заподіяло шкоду правоохоронюваним інтересам, якщо це діяння було вчинене в умовах виправданого ризику для досягнення значної суспільно корисної мети. Ризик визнається виправданим, якщо мету, що була поставлена, не можна було досягти в даній обстановці дією (бездіяльністю), не поєднаною з ризиком, і особа, яка допустила ризик, обґрунтовано розраховувала, що вжиті нею заходи є достатніми для відвернення шкоди правоохоронюваним інтересам.
Підставою діяння, пов`язаного з ризиком, виступає наявність об`єктивної ситуації, такої як наявність реальної чи потенційної небезпеки (наприклад, небезпека захоплення території ворогом при військовому ризику). На відміну від злочинної самовпевненості, коли особа легковажно розраховує лише на деякі об`єктивні чи суб`єктивні фактори, що можуть запобігти настанню наслідків, в умовах виправданого ризику особа повинна здійснити достатні заходи для відвернення шкоди охоронюваним кримінальним законом інтересам.
Обставини, встановлені даним вироком, а також вироком щодо організаторів і виконавців терористичного акту, саме вказують на те, що станом на початку червня 2014 року Україна опинилась у складній ситуації. Значна територія Донецької та Луганської областей були захоплені ворогом, аеродром м. Луганськ та військовослужбовці, які його обороняли, перебували в повному оточенні. Ці обставини судами оцінені не були, хоча вони безпосередньо впливають на висновки щодо наявності в діянні ОСОБА_8 складу злочину.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів Верховного Суду вважає, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано неправильно, а тому вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 підлягають скасуванню, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, ст. 440 КПК України  – закриттю у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 440 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
У зв’язку із закриттям кримінального провадження через допущені порушення норм матеріального права, доводи касаційних скарг щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону України в постанові не аналізуються.
Цивільні позови, заявлені у кримінальному провадженні, яке підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, слід залишити без розгляду. Залишення позову без розгляду не перешкоджає зверненню особі з позовом про компенсацію моральної шкоди чи стягнення збитків в порядку цивільного судочинства.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 440, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 задовольнити. 
Касаційну скаргу представника цивільного відповідача Міністерства оборони України ОСОБА_25 задовольнити частково.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від                           27 березня 2017 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня                2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати на підставі                                     п. 2 ч. 1 ст. 284, ст. 440 КПК України і закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Цивільні позови, заявлені у кримінальному провадженні, залишити без розгляду.
Процесуальні витрати у розмірі 133 052 грн. віднести на рахунок держави.
Заставу у розмірі 97 440 грн., внесену в порядку запобіжного заходу, повернути заставодавцю – ОСОБА_134 .
Речові докази у кримінальному провадженні: вхідну шифртелеграму від 13 червня 2014 року № 2758, розпорядження від 13 червня 2014 року № 304/1/0560-ск, розпорядження від 13 червня 2014 року № 304/1/0561-ск та розпорядження від 13 червня 2014 року № 304/1/0562-ск залишити в Центральному управлінні захисту інформації і криптології ГШ ЗС України.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                                ОСОБА_135