УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/3438/20 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                                                           Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», 
на заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 24 лютого 2021 року суддею Дубовік О.М. у м.Житомирі, 
у справі №278/3438/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – Банк) звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н від 20 січня 2018 року, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 26 жовтня 2020 року в сумі 13685,29 грн, з яких: 9100,87 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 667,74 грн - заборгованість за простроченими процентами, 3916,68 грн – заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та судові витрати.
Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2021 року позов Банка задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором від 20 січня 2018 року станом на 26 жовтня 2020 року в сумі 9768,61 грн, яка складається з: 9100,87 грн - тіло кредиту, 667,74 грн - проценти за користування кредитом. 
Відмовлено у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту за ст. 625 ЦК України. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі представник Банка, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши в цій частині позовні вимоги Банка в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін, вирішити питання розподілу судових витрат та прийняти нові докази, долучені до апеляційної скарги, а саме паспорт споживчого кредиту. 
На його думку, суд першої інстанції не врахував, що сторони при укладанні договору узгодили розмір процентної ставки, зокрема, шляхом підписання паспорту споживчого кредиту, а тому безпідставно звільнив боржника від сплати процентів за кредитним договором. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Із матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку (а.с. 11). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 10) відповідачу встановлений максимальний кредитний ліміт 500 грн. Строк дії картки до 30 вересня 2021 року (а.с. 9).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості за договором від 20 січня 2018  року станом на 26 жовтня 2020 року складає 13685,29 грн, з яких: 9100,87 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 667,74 грн - заборгованість за простроченими процентами, 3916,68 грн – заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 3916,68 грн, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем закінчення дії договору та прострочення відповідачем зобов`язання.
Рішення суду Банком оскаржується в частині незадоволених позовних вимог. В той же час, доводи апеляційної скарги фактично зводиться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову Банку в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом. 
Проте, як свідчить зміст рішення суду, позовні вимоги Банка в цій частині задоволені і з відповідача на користь позивача стягнуто проценти за користування кредитом в заявленій сумі 667,74 грн, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, з огляду на таке.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
Із матеріалів справи вбачається, що  строк дії кредитної картки  закінчується 30 вересня 2021 року (а.с. 9). 
Банк звернувся до суду з позовом у грудні 2020  року, тобто до спливу строку кредитування. Тому, оскільки на час звернення з позовом прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє, підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України не має, про що правильно зазначив суд першої інстанції. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та на правильність ухваленого рішення не впливають.
Рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. У іншій частині рішення суду не переглядалось. 
Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2021 року  - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 28 квітня 2021 року.