Справа № 756/4083/21                                                    Головуючий 1 інстанція- Шевчук А.В.
Провадження № 33/824/2225/2021                                  Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
25 травня 2021 року                                                                                      м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді Савченка С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м.Києва від 26 березня 2021 року, якою    
                                                ОСОБА_1 , 
                                                ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
                                                зареєстрований: АДРЕСА_1 ,
                                                мешкає: АДРЕСА_2 , 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,- 
в с т а н о в и в:
 
Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 26 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
Відповідно до вказаної постанови 13 лютого 2021 року о 01 годині 35 хв. ОСОБА_1 на проспекті С.Бандери у м.Києві керував автомобілем «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у присутності двох свідків за допомогою приладу  «Drager» ARНК0543, тест 2766, результат огляду позитивний - 2,92 %.  Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
На постанову Оболонського районного суду м.Києва від 26 березня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, неповне дослідження та неправильне трактування наявних у справі доказів.
Скарга мотивована тим, що, посилаючись на доведеність вини ОСОБА_1 протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями, відеозаписом з нагрудної 
                                                                        -  2  -
камери поліцейського суд не надав їм оцінки, а саме не зазначив, які дані містяться у перелічених вище доказах, які факти та обставини вказані докази підтверджують. Висновки суду у постанові про його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння суперечать протоколу, згідно якого він пройшов огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Суд не звернув увагу на те, що всупереч Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06 листопада 2015 року, працівники поліції не роз`яснили йому прав, гарантованих Конституцією України, не запропонували та не роз`яснили йому права щодо надання пояснень та зауважень по суті протоколу та не надали його копію. Суд не врахував, що всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року у протоколі не зазначено які саме ознаки сп`яніння були у нього виявлені. Додані до протоколу пояснення свідків є наперед надрукованими із заздалегідь сформованою позицією, що у свою чергу викликає сумнів у об`єктивності їх пояснень та невідповідає вимогам допустимості доказів, зокрема ст.272 КУпАП і суд не мав брати їх до уваги. З пояснень свідків неможливо встановити чи були у співробітників патрульної поліції обгрунтовані підстави для проведення огляду на стан сп`яніння, а самі свідки були запрошені співробітниками поліції лише формально з метою придання законності процедурі складання протоколу про адміністративне правопорушення. У поясненнях свідка ОСОБА_2 зазначено, що останній був запрошений співробітниками патрульної поліції, в якості свідка при складанні адмінпротоколу щодо водія ОСОБА_3 . Суд не звернув уваги, що протокол про адміністративне правопорушення, як і решту документів складено інспектором роти № 2 батальйону № 3 1 ЦПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції Дідковенко Д.Ю., яка зазначена в доданому до протоколу чеку тестування на алкоголь, що не відповідає дійсності, оскільки безпосередній огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів проводив інший співробітник поліції з іншого екіпажу, який не представився, відсутні відомості про його спеціальне звання. Всупереч Інструкції про огляд на стан сп`яніння до матеріалів справи в якості доказу додано лише результат тесту, який проведено за допомогою приладу «Драгер» АІІНК 0543, тест 2766, однак відсутні як сертифікат відповідності так і свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Більше того інспектор поліції при складанні протоколу безпідставно не надав на його вимогу сертифікат та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки та відомості про калібрування, у зв`язку з чим стає питання про існування таких документів. Всупереч Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом МВС від 18 грудня 2018 року, відеофіксація події працівниками поліції відбувалася вибірково, на підставі чого відсутні пояснення та заперечення які він надавав при складанні протоколу, а саме відсутня фіксація його вимоги надати сертифікат відповідності приладу Драгер та відмови від надання Сертифікату, відсутня фіксація роз`яснення йому прав. Також, він вимагав пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, однак поліція змусила його пройти огляд за допомогою пристрою Драгер, якого не було в наявності і тривалий час очікували поки його привезуть інші співробітники поліції. Одразу по прибуттю працівників поліції, останні забрали в нього ключі від авто, зачинили його та повідомили, що транспортний засіб буде доставлено на штраф майданчик. Під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння працівники поліції глузували з нього, не надали доступу до особистих речей, щоб я не мав
                                                                        -  3  -
змогу зателефонувати адвокату або до поліції з метою повідомлення про психологічний тиск з боку працівників поліції. Такі дії поліції він розглядає як знущання. Він неодноразово вимагав від працівників поліції провести огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, однак на це не звернули уваги та не видали направлення на такий огляд. Вказує, що він не визнавав покази пристрою Драгер, який показав 2,92% (проміле), яка є занадто високою і тягне сильне отруєння. Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25).
В суді апеляційної інстанції захисники ОСОБА_1. адвокати Горячев О.А. і Горячев А.В.  апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати постанову суду як незаконну. Вважали за можливе розглядати справу у відсутність їх підзахисного.
Від ОСОБА_3 клопотання про відкладення розгляду не надходило.
Вислухавши захисників, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а постанова зміні з наступних підстав.
Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`ктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Постанова суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Частина 1 ст.130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водієві забороняється керувати  транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи
                                                                        -  4  -
керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,  ОСОБА_3 , який реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Судом встановлено, що  ОСОБА_3 13 лютого 2021 року о 01 годині 35 хв. на проспекті С.Бандери у м. Києві керував автомобілем «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився у присутності двох свідків за допомогою приладу  «Drager» ARНК0543, тест 2766, результат огляду позитивний - 2,92 %.   
За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що  ОСОБА_3  допустив порушення п.2.9 «а» ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_3 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Так, винність  ОСОБА_3 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 118505 від 13 лютого 2021 року, відповідно до якого 13 лютого 2021 року о 01 годині 35 хв. на проспекті С.Бандери у м. Києві  ОСОБА_3 керував автомобілем марки «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, який встановлений із застосуванням приладу «Драгер Alcotest 6820» в присутності двох свідків;
- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого 13 лютого 2021 року працівником поліції проведено огляд  ОСОБА_3 на стан сп`яніння зі згоди водія із застосуванням приладу «Драгер Alcotest 6820», ARНК0543, тест 2766, в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , результат огляду 2,92 %, з результатом огляду ОСОБА_3  згоден, що стверджується його особистим підписом в акті огляду;
- у роздруківці результатів тестування на алкоголь до протоколу серії ААБ № 118505 від 13 лютого 2021 року, згідно якої при застосуванні приладу «ДрагерAlcotest 6820» виявлено у ОСОБА_3 показник алкоголю 2,92 %.
- у рапорті інспектора поліції Дідковської Д.Ю. про те, що під час патрулювання екіпажу надійшло повідомлення про порушення ПДР на проспекті С.Бандери. Прибувши за вказаною адресою було виявлено заявника ОСОБА_2 , який пояснив, що водій автомобіля «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , створював аварійну обстановку на дорозі, їхав без увімкнених фар, а коли після зупинки він підійшов до автомобіля «КІА» при спілкуванні з водієм почув запах алкоголю з рота і викликав поліцію;
- у поясненнях свідка ОСОБА_2 , який показав, що він їхав на автомобілі
                                                                        -  5  -
«Мазда-3» на вул.Богатирській у м.Києві і побачив автомобіль «КІА», який рухався в темний час доби без увімкненого світла фар, а потім його «підрізав», після чого він викликав поліцію;
- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме згоду водія ОСОБА_3 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою прилду «Драгер» та виявлення у останнього ознак сп`яніння;
- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали 13 лютого 2021 року оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_3 , де також зафіксовано проведення огляду ОСОБА_3 на стан сп`яніння за згодою останнього із застосуванням приладу «Драгер Alcotest 6820» в присутності двох свідків.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.
Зазначені в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 13 лютого 2021 року у ОСОБА_3 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та нестійка хода, в розумінні п.п.2 та 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а сам огляд проведено поліцією у повній відповідності із розділом ІІ вказаної Інструкції, а також Порядком проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).
Протокол підписаний уповноваженою особою, яка його склала, та містить запис про відмову ОСОБА_3 від підпису протоколу, що повністю відповідає ч.3 ст.256 КУпАП.
Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, підписаний працівником поліції, а такожОСОБА_3 , який своїм підписом засвідчив згоду із результатами огляду, та двома свідками  ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності  ОСОБА_3 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, грунтується на наявних у провадженні доказах.
При цьому апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо невірного викладення судом у абзаці 5 мотивувальної частини постанови змісту вчиненого ним правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
                                                                        -  6  -
Так, приймаючи постанову, суд вказав, що  ОСОБА_3 на проспекті С.Бандери у м.Києві керував автомобілем «КІА» в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, що є вірним.
Водночас надалі у абзаці 5 постанови, суд вказав, що вина  ОСОБА_3  доведена, а його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є помилковим, оскільки вчинене ОСОБА_3 порушення полягає у керуванні  автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, як вказано у абзаці 1 мотивувальної частини постанови, а не у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції серед іншого має право змінити постанову.
З викладених вище підстав абзац 5 мотивувальної частини постанови підлягає зміні із зазначенням, що дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Змінюючи абзац 5 мотивувальної частини постанови, апеляційний суд враховує, що така зміна не тягне погіршення положення ОСОБА_3 , зокрема необхідність перекваліфікації його дій на іншу частину ст.130 КУпАП чи посилення покаранння, і повністю відповідає як змісту протоколу про адміністративне правопорушення, так і абзацу 1 мотивувальної частини постанови, щодо змісту правопорушенння вчиненого ОСОБА_3 , так і призначеному покаранню.
Доводи апеляційної скарги про те, що посилаючись на доведеність вини ОСОБА_3 протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського суд не надав їм оцінки, а саме не зазначив, які дані містяться у перелічених вище доказах, які факти та обставини вказані докази підтверджують безпідставні. Оскаржувана постанова суду повністю відповідає вимогам ст.283 КУпАП щодо її змісту, в тому числі містить посилання на докази, які підтверджують винність ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи скарзги про невірність висновків суду про його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння враховані судом при зміні постанови.
Посилання у скарзі на те, що всупереч Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06 листопада 2015 року, працівники поліції не роз`яснили йому прав, гарантованих Конституцією України, не запропонували та не роз`яснили йому права щодо надання пояснень та зауважень по суті протоколу та не надали його копію, необгрунтовані. З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 118505 від 13 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 було роз`яснено його права і обов`язки, передбачені ст.63 Конституції та ст.268 КУпАП, і повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться в Оболонському районному суду м.Києва, проте ОСОБА_3 від підпису відмовився, що стверджується записом особи, що складала протокол про відмову ОСОБА_3 від підпису. Такі дії працівника поліції повністю відповідають ч.3 ст.256 КУпАП, згідно якої у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності підписати протокол, в ному робиться запис про це.
Доводи скарги про те, що всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року у протоколі не зазначено які саме ознаки сп`яніння були у нього виявлені, необгрунтовані. Вказана апелянтом Інструкція не регулює зміст протоколу про адміністративне правопорушення.
Зміст протоколу про адміністративне правопорушення визначає ст.256 КУпАП, яка не
                                                                        -  7  -
містить вимог чи вказівок про необхідність зазначення ознак сп`яніння водія, які виявлені працівником поліції. Не містить таких вимог і п.9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року. А згідно п.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09 листопада 2015 року огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Отже, огляд проводиться поліцейським за наявності підстави вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 13 лютого 2021 року працівником поліції зазначено ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені у ОСОБА_3 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та нестійка хода, в розумінні п.п.2 та 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а сам огляд проведено поліцією у повній відповідності із розділом ІІ вказаної Інструкції, а також Порядком проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).
Доводи апеляційної скарги про те, що пояснення свідків є наперед надрукованими із заздалегідь сформованою позицією, що у свою чергу викликає сумнів у об`єктивності їх пояснень та невідповідає вимогам допустимості доказів, зокрема ст.272 КУпАП і суд не мав брати їх до уваги, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані.
Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі поясненнями свідків та іншими документами, а обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Отже, письмові пояснення свідків є належним та допустимим доказом, оскільки містять фактичні дані, на основі яких суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому ні КупАП, ні інші нормативні документи не містять вимог до форми опитування свідків, зокрема, що такі пояснення мають бути написані власноруч, або заборони викладати пояснення свідків на надрукованих бланках, а посилання ОСОБА_6 та його захисників на неможливість цього є їх власним тлумаченням, яке не грунтується на законі. 
Відхиляючи дані доводи апеляційний суд враховує, що згідно ч.2 ст.266 КупАП (в редакції на час складаня протоколу) присутність свідків при огляді водія на стан сп`яніння, пов`язана лише із встановленням обставини щодо огляду чи відмови водія у їх присутності від проходження огляду, а їх письмові пояснення суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КупАП.
Посилання у скарзі на те, що з пояснень свідків неможливо встановити чи були у співробітників патрульної поліції обгрунтовані підстави для проведення огляду на стан сп`яніння, безпідставні, оскільки дане питання, а саме - виявлення ознак сп`яніння і відповідно неаявність чи відсутність підстав для огляду водія на стан сп`яніння згідно
                                                                        -  8  -
КУпАП і вказаних вище Інструкцій належить до виключної компетенції поліції, а не свідків.
Це ж стосується посилань на навірне зазначення імені ОСОБА_3 у поясненнях свідка ОСОБА_2 , що не спростовує висновків суду про присутність свідків під час огляду ОСОБА_3 на стан сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення, як і решту документів складено інспектором роти № 2 батальйону № 3 1 ЦПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції Дідківською Д.Ю. (у скарзі вказано як Дідковенко ), яка зазначена в доданому до протоколу чеку тестування на алкоголь, що не відповідає дійсності, оскільки безпосередній огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів проводив інший співробітник поліції з іншого екіпажу, який не представився, не спростовують висновків суду про факт виявлення у ОСОБА_3 стану алкогольного сп`яніння за результатами огляду із застосуванням спеціальних технічного пристрою.
Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд враховує, що як вбачається із відеозапису безпосереднє тестування на наявність алкоголю здійснював працівник поліції, який прибув у складі екіпажу, після надання ОСОБА_3 згоди на проведення огляду. Дідківська Д.Ю. була безпосередньо присутня при тестуванні і складала протокол, що видно із відеозапису. 
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ні КУпАП, ні інші нормативні документи, зокрема наведені вище Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року та Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року не містять вимог про те, яка саме особа має засвідчити підписом резільтати тестування. Як вище вказувалося Дідківська Д.Ю. є працівником поліції, а отже є повноважною особою на вчинення відповідних дій.
Це ж стосується посилань на проведення безпосереднього огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів проводив іншим співробітником поліції з іншого екіпажу, який не представився. В даному випадку тестування проводив саме працівник поліції, який уповноважений державою на виконання відповідних функцій, а тому мав право це робити.
Доводи апеляційної скарги про те, що при проведенні тестування за допомогою приладу «Драгер» АІІНК 0543, тест 2766 були відсутні як сертифікат відповідності так і свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, надати які просив ОСОБА_3 надумані та безпідставні. Із наявного у справі відеозапису не вбачається вимоги ОСОБА_3 адресованої працівникам поліції надати вказані документи. Це по-перше. По-друге, їх надання особі, яка проходить огляд на стан сп`яніння не предбачено діючим законодавством України, в тому числі КУпАП та наведеними вище Інструкціями. В даному випадку якщо особа не згодна із оглядом на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, або не згодна з результатом тестування, вона має право пройти огляд у медичному закладі, а не вимагати надання документів щодо сертифікації пристрою.
 Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом МВС від 18 грудня 2018 року, відеофіксація події працівниками поліції відбувалася вибірково, на підставі чого відсутні пояснення та заперечення які він надавав при складанні протоколу, а саме відсутня фіксація його вимоги надати сертифікат відповідності приладу Драгер та
                                                                        -  9  -
відмови від надання Сертифікату, відсутня фіксація роз`яснення йому прав, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані.
Ні Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року, ні Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року (в редакції на час складання протоколу) не містять приписів про обов`язкове долучення до протоколу про адміністративне правопорушення відео з бодікамери поліцейського, в  тому числі повного відео з моменту зупинки.
Так згідно п.15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року(в редакції на час складання протоколу)до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).
Аналогічні положення містить Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року (в редакції на час складання протоколу), згідно п.1 розділу ІІ якої протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.
Отже, долучення працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення фрагментів відео з відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) щодо відмови особи від проходження медичного огляду на стан сп`яніння носить ініціативний характер і посилання апелянта на наявність такого обов`язку необгрунтовані.
Посилання апелянта на те, що він вимагав пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, однак поліція змусила його пройти огляд за допомогою пристрою Драгер, якого не було в наявності і тривалий час очікували поки його привезуть інші співробітники поліції, він не визнавав покази пристрою Драгер, який показав 2,92% (проміле), яка є занадто високою і тягне сильне отруєння безпідставні.
Такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи файлами відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, на яких чітко зафіксована згода ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, а саме тестування проведене у присутності двох свідків, які зображені на відеозапису. При цьому ніяких вимог про незгоду із результатами огляду чи необхідність огляду у медичному закладі ОСОБА_3 працівникам поліції не висловлював і таке не зафіксовано на відео. Як вище вказувалося згода ОСОБА_3 із результатами огляду підтверджується його підписом у акті огляду.
Окрім того, приєднані до справи відеофайли мають значну тривалість у часі близько 36 хвилин і дають повну та об`єктивну змогу встановити обставини справи, а тому числі огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного сп`яніння, результати огляду, згоду ОСОБА_3 на огляд, присутність свідків. Оформлення документів працівниками поліції відбувалося тривалий час і ОСОБА_3 , який зображений на відео не висував працівнгикам поліції вимог про його огляд у медчному закладі як і не висловлював незгоди із результатами огляду пристроєм «Драгер». 
                                                                        -  10  -
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що дії працівників патрульної поліції не відповідали вимогам закону, зокрема поліцейські забрали в нього ключі від авто, зачинили його та повідомили, що транспортний засіб буде доставлено на штраф майданчик, а під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння працівники поліції глузували з нього, не надали доступу до особистих речей, щоб він не мав змоги зателефонувати адвокату або до поліції з метою повідомлення про психологічний тиск з боку працівників поліції, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновок суду про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд враховує, що по-перше наведені посилання не знаходяться у причинному зв`язку із наявністю у апелянта стану алкогольного сп`яніння і не впливають на доведеність його вини, оскільки скаржник був зобов`язаний виконати вимогу працівника поліції про проходження огляду незалежно від згоди чи незгоди із діями поліції. 
І по-друге апелянт вправі оскаржити наведені ним дії працівників поліції у встановленому законом порядку.
Аргументи скаржника про те, що згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані.
Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свободкожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення парвопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_3 одержані законнним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.
Наведені апелянтом аргументи не вказують на помилковість висновків судді місцевого суду та незаконність ухваленого рішення.
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_3 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення  ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в
                                                                        -  11  -
апеляційній скарзі апелянт.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що суддею першої інстанції було прийнято правильне рішення щодо винуватості  ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обгрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.
З урахуванням наведеного вище, постанова Оболонського районного суду м.Києва від 26 березня 2021 року підлягає зміні в мотивувальній частині щодо змісту вчиненного адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
п о с т а н о в и в:
            
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Оболонського районного суду м.Києва від 26 березня 2021 року в мотивувальній частині змінити, зазначивши, що дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
В іншій частині постанову Оболонського районного суду м.Києва від 26 березня 2021 року, якою  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду                                                                     С.І.Савченко