УХВАЛА

10 червня 2021 року 
м. Київ

Справа №  922/2476/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Малашенкової      Т.М. (головуючий), Булгакової І.В., Селіваненка В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс"
на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 12.04.2021
у справі № 922/2476/17

за позовом Національного банку України (далі - НБУ, позивач)
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" (далі - СТОВ "Старовірівський птахокомплекс", скаржник, відповідач)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива"
про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" 19.04.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) через Східний апеляційний господарський суд звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема скасувати ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 у справі № 922/2476/17; справу направити на продовження розгляду до Східного апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 21.05.2021 для розгляду касаційної скарги у справі № 922/2476/17 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової   Т.М. - головуючий, Булгакової І.В., Селіваненка В.П.

Предметом касаційного оскарження є ухвала Східного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 у справі № 922/2476/17, якою апеляційну скаргу СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №   922/2476/17 повернуто заявнику без розгляду на підставі частини третьої статті 43 ГПК України.

Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" у контексті оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

У липні 2017 року НБУ звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.07.2017 у справі №   922/2476/17, зокрема, порушено провадження за вказаною позовною заявою.

Зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що в процесі розгляду справи у зв`язку із поданням апеляційних та касаційних скарг матеріли справи №  922/2476/17 декілька разів направлялись на адреси судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Між тим, ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.10.2020 з метою направлення касаційної скарги разом з матеріалами справи №   922/2476/17 до суду касаційної інстанції провадження у справі №  922/2476/17 було зупинено до розгляду касаційної скарги компанії СІТАТЕ ЛІМІТЕД (SITATE LIMITED) судом касаційної інстанції та повернення матеріалів справи до Господарського суду Харківської області на підставі підпунктів 17.10 та 17.12 пункту 17 частини першої розділу XI Перехідних положень ГПК України.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 залишено без задоволення апеляційну скаргу СТОВ "Старовірівський птахокомплекс", а ухвалу Господарського суду Харківської області від 16.10.2020 по справі №   922/2476/17 про зупинення провадження по справі - залишено без змін. 

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.02.2021 провадження у справі № 922/2476/17 було поновлено та призначено проведення підготовчого засідання на 02.03.2021 о 10:30. 

18.02.2021 СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" через Східний апеляційний господарський було подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 у справі № 922/2476/17. 

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 зупинено провадження у справі № 922/2476/17 до розгляду касаційної скарги СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 та повернення матеріалів справи з суду вищої інстанції до Господарського суду Харківської області. 

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" 05.03.2021 (згідно поштовими відмітка на конверті) подало апеляційну скаргу вих. № 04-03-21/1 від 04.03.2021, в якій просило суд скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №   922/2476/17.

Водночас ухвалою Верховного Суду від 15.03.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 у справі №  922/2476/17 на підставі частини другої статті 293 ГПК України.

05.04.2021 матеріали справи №  922/2476/17 повернулися на адресу Господарського суду Харківської області та 06.04.2021 направлені на адресу Східного апеляційного господарського суду у зв`язку з наявністю апеляційної скарги СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021.

Як зазначено вище, оскаржуваною ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 у справі № 922/2476/17  апеляційну скаргу СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №   922/2476/17 повернуто заявнику без розгляду на підставі частини третьої статті 43 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції встановив, що СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" в апеляційному порядку оскаржується ухвала Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №   922/2476/17 про зупинення провадження у справі до розгляду касаційної скарги СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 та повернення матеріалів справи з суду вищої інстанції до Господарського суду Харківської області. 

Повертаючи апеляційну скаргу відповідача без розгляду на підставі частини третьої статті 43 ГПК України, суд апеляційної інстанції також зазначив, що станом на момент надходження апеляційної скарги СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" до Східного апеляційного господарського суду на ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 про зупинення провадження у справі №922/2476/17 було вирішено питання відносно обставин, які зумовили таке зупинення (ухвала Верховного суду від 15.03.2021 у справі № 922/2476/17) і матеріали справи повернулися з касаційної інстанції, а тому у колегії суддів відсутні підстави для розгляду відповідної апеляційної скарги СТОВ "Старовірівський птахокомплекс".      

Тобто зазначена обставина була взята до уваги судом під час вирішення питання щодо можливості відкриття апеляційного провадження / відмови у відкритті чи повернення апеляційної скарги. Проте, як свідчить зміст ухвали, вона не була єдиною.

Касаційна скарга СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 у справі № 922/2476/17 мотивована, зокрема, тим, що ухвала суду апеляційної інстанції є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права, а саме вимог статей 260, 261 ГПК України та з порушенням вимог статті 6 Конвенції, яка гарантує право на доступ до суду всім учасникам справи. При цьому апеляційний господарський суд в оскаржуваній ухвалі від 12.04.2021 не наводить посилань на жодну з підстав повернення апеляційної скарги, передбачених статтею 260 ГПК України. 

Верховний Суд враховує, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Верховний Суд, оцінюючи доводи касаційної скарги з огляду на функції Верховного Суду, які зазначені вище і в контексті наведених обставин справи та дій учасників судового процесу, зокрема скаржника, правильності застосування судом норм права,   виходить також з таких міркувань.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічно й частина перша статті 17 ГПК України регламентує, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Завданням та основними засадами господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 частини третьої статті 2 ГПК України).

Згідно із частиною першою статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ними.

Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі                                     № 910/1873/17, в якій визначено, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право. 

За таких міркувань суд доходить висновку, що під зловживанням процесуальними правами, слід розуміти особливу форму господарського процесуального правопорушення, тобто умисні, недобросовісні дії учасників господарського процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав учасників судового процесу та їх представників, та перешкоджанням діяльності суду по справедливому та своєчасному розгляду і вирішенню господарської справи.

Верховний Суд наголошує, що господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Пунктом 1 частини другої статті 43 ГПК України визначено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Отже, наведений у статті 43 ГПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, тобто зазначеною нормою закріплено дискреційні повноваження суду в межах процесуального закону зі свободою розсуду вирішити питання про визнання дій учасника судового процесу зловживанням процесуальними правами.

Верховний Суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 43 ГПК України).

В даному випадку станом на момент повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції до суду першої інстанції (05.04.2021) та в подальшому направлення їх до Східного апеляційного господарського суду (06.04.2021) для розгляду апеляційної скарги СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" дія оскаржуваної в апеляційному порядку ухвали Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 про зупинення провадження у справі №   922/2476/17 вже була закінчена (вичерпна), зокрема вирішено питання відносно обставин, які зумовили таке зупинення  (ухвала Верховного Суду від 15.03.2021 у справі №  922/2476/17), а тому суд апеляційної інстанції у сукупності усіх обставин справи, з метою розумності строку розгляду справи та уникнення надмірного формалізму, при цьому забезпечуючи  баланс між чітким дотриманням процесуального законодавства та реалізацією процесуальних прав учасника справи, а також керуючись статтею 43 ГПК України, дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для розгляду вище вказаної апеляційної скарги СТОВ "Старовірівський птахокомплекс".      

Для Верховного Суду правильне застосування Східним апеляційним господарським судом норм права при поверненні без розгляду апеляційної скарги СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №  922/2476/17 на підставі частини третьої статті 43 ГПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. 

Відтак посилання скаржника у касаційній скарзі на практику Європейського Суду з прав людини, зокрема на рішення "Папазова та інші проти України", "Шульга проти України" стосовно розумності розгляду справи у даному випадку, визнаються Верховним Судом неаргументованими та непереконливими, а відтак неприйнятими.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування судом апеляційної інстанції вищевказаних норм процесуального права.

Відтак, згідно з пунктом 2 частини другої статті 293 ГПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 

Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

У контексті доводів касаційної скарги Суд вважає за необхідне зазначити, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Зі змісту касаційної скарги не убачається переконливих доводів, що судом апеляційної інстанції застосовано статтю 43 ГПК України таким чином, що до скаржника застосовані обмеження, які звужують чи зменшують особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Вказаного висновку суд доходить з огляду на мету самої апеляційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали та вищевикладених обставин. 

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах: "Устименко проти України", "Пономарьов проти України") право на справедливий судовий розгляд гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачиться у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. В цій касаційній скарзі таких доводів не наведено та не обґрунтовано.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою СТОВ "Старовірівський птахокомплекс" на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 у справі № 922/2476/17 на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що на порушенням вимог пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України скаржником до матеріалів касаційної скарги не додано документа на підтвердження сплати судового збору за подання касаційної скарги, що підтверджується актом Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 № 922/2476/17, в якому зазначено, що при розкриванні поштового відправлення касаційної скарги СТОВ "Старовірівський птахокомплекс", встановлено факт відсутності додатку, а саме квитанції про сплату судового збору.

Наведене могло бути підставою для залишення касаційної скарги без руху на підставі статті 292 ГПК України, проте, як зазначено вище, наявні підстави для відмови у відкриті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 у справі № 922/2476/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              Т. Малашенкова

Суддя                                                                                               І. Булгакова

Суддя                                                                                               В. Селіваненко