Номер провадження: 22-ц/813/3278/21 
Номер справи місцевого суду: 522/9739/15-ц
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т.С.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Гірняк Л.А., Колеснікова Г.Я.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 вересня 2015року, постановлену під головуванням судді Кравчук Т.С., по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
У травні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту №2007-690/ф03.14-182 від 26.12.2007 року в розмірі 44 840,47 доларів США в гривневому еквіваленті на день винесення рішення, а також судові витрати.
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 26.12.2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який змінив назву публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту №2007-690/ф03.14-182, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 27 700 доларів США, з графіком повернення кредиту та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 25.12.2017 року зі сплатою 13,5 процентів річних.
В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором кредиту, між позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26.12.2007 року був укладений договір поруки № 07-15/1785, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.
Оскільки, відповідачі порушили умови договору та відхиляються від покладених на них зобов`язань за укладеним кредитним договором, у відповідачів виникла заборгованість по поверненню кредиту, яку позивач просив суд стягнути з відповідачів.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволений.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №2007-690/ф03.14-182 від 26.12.2007 року в розмірі 44 840,47 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день винесення рішення по справі складало 972 977,89 грн.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що обставини справи, встановлені у судовому засіданні за відсутністю відповідачів не в повному обсязі, з порушенням норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновки суду про те, що відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд справи не відповідають дійсності, оскільки належним чином про розгляд справи відповідачі повідомлені не були.
Також ОСОБА_1 зазначив, що позивачем до суду не були надані належні докази на підтвердження доводів позовних вимог.
Відзиву до суду надано не було.
В судове засідання призначене на 09 червня 2021 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи сповіщені належним чином (а.с. 194-199, 201-204).
Від адвоката Костенко О.О., представника ОСОБА_1  на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 215).
Від адвоката Борщенко К.Ю., представника АТ «Альфа-Банк», 08 червня 2021 року надійшли письмові пояснення, в яких представник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а також відкласти справу на іншу дату, в зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі.
Вирішуючи питання про слухання справи у відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, колегія суддів враховуючи складність справи, стадію розгляду, час перебування справи в суді апеляційної інстанції з січня 2020 року, готовність сторони до самостійного захисту своїх інтересів, добросовісність дій сторін,  дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, з урахуванням строку перебування справи у провадженні суду, вважає за можливе розглянути справу у відсутність не з`явившихся сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (15 червня 2021 року).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам за наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, та стягуючи солідарно з боржника та поручителя кредитну заборгованість, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належно не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню на користь кредитора.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується не в повні мірі, з наступних підстав.
В силу ст.ст. 509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.
Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором.
За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується що 26.12.2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який загальними зборами акціонерів АКБ «Укрсоцбанк» 14.06.2010 року перейменований на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на вимогу Закону України «Про акціонерні товариства» (надалі - «Позивач») та ОСОБА_2 , укладено Договір кредиту №2007-690/ф03.14-182 (а.с. 8-10).
Відповідно до умов договору кредиту, банк зобов`язався надати ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 27 700,00 доларів США, з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1. Договору кредиту та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 25.12.2017 року зі сплатою 13,5 процентів річних.
Пункт 3.3.8., 3.3.9 Договору кредиту встановлює, що ОСОБА_2 зобов`язана своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному в 1.1 цього Договору.
Відповідачами не виконуються умови Договору кредиту - порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів.
Пункт 4.2. Договору кредиту встановлює, що у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п.3.3.14 Договору кредиту, строків сплати процентів, визначених п. 2.4. Договору кредиту, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1, 2.6.3., 3.2.3., 4.4., 5.4. Договору кредиту позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочки, що діє у цей період.
Пунктом 4.4. договору кредиту встановлено: у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків визначених п.п. 3.3.2. - 3.3.6., 3.3.11. та 3.3.15. цього договору, порушення умов цього договору, визначеного у п. 1.3. договору, протягом більше, ніж десять робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції.
За правилами п.4.5 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.3.3.8 та 3.3.9 цього договору протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом та нараховані штрафні санкції.
Відповідно до п.7.4 договору у разі настання обставин, визначених, в тому числі п.4.5 цього договору – строк користування кредитом вважається таким, що сплив.
В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором кредиту, 26.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір поруки № 07-15/1785, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту (а.с. 11).
Згідно пункту 1.1 Договору поруки, поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов`язань щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту №2007- 690/Ф03.14-182 від 26.12.2007р.
Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання Поручителем зобов`язань по даному договору.
Відповідно до пункту 3.4.1 Договору поруки, у випадку невиконання Позичальником та Поручителем, забезпеченого порукою зобов`язання, видати наказ про примусову оплату несплаченої суми зобов`язання з рахунків Позичальника та/або Поручителя, або звернути стягнення на все майно Поручителя та/або Позичальника, як солідарних боржників, згідно з чинним законодавством України.
Свої зобов`язання, визначені п. 3.1. Договору кредиту, позивачем виконано належним чином в повному обсязі: Відповідачу відкрито позичковий рахунок в Одеській обласній філії ООФ АКБ «Укрсоцбанк» та надано суму кредиту готівкою.
З наявного у справі розрахунку вбачається, що станом на 26.03.2015 року у позичальника утворилась заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 44 840,47 доларів, що становить еквівалент 1 056 307,98 гривень, з якої: сума заборгованості за кредитом22 771,39 дол. США, сума заборгованості за відсотками 15 230,03 дол. США, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 3 787,51 дол. США, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 3 051,54 дол. США.
За таких обставин, на думку колегії суддів, у позичальника виник обов`язок щодо повернення кредитних коштів.
Разом з тим, відповідно до пунктів 4.5 та 7.4 договору кредиту, сторони договору узгодили між собою, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків щодо своєчасного та в повному обсязі погашенню кредиту із нарахованими процентами, сплати процентів в порядку визначеному договором, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
Тобто, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.
З вищевказаного розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що останній платіж за тілом кредиту позичальником здійснено, відповідно до наданих банком розрахунків, 24.11.2010 року (а.с. 12-13).
Отже, з розрахунку заборгованості встановлено, що позичальником ОСОБА_2 було допущено невиконання обов`язків, визначених підпунктами 3.3.8, 3.3.9 договору кредиту щодо своєчасного та в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання, більше ніж 60 календарних днів, а саме - відповідач не сплатив платіж по погашенню процентів за користування кредитом, який відповідно до умов договору кредиту (підпункт 2.4.1) мав сплатити до 10 грудня 2010 року включно.
При таких обставинах, вирішуючи спір у цій справі, колегія суддів виходить з того, що в силу умов договору кредиту (підпункти 4.5, 7.4), у зв`язку із невиконанням позичальником обов`язків, визначених підпунктами 3.3.8, 3.3.9, щодо своєчасного та в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив.
У зв`язку із вказаним ОСОБА_2 протягом одного робочого дня – 09 лютого 2011 року був зобов`язаний погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року в справі №138/240/16-ц (провадження №61-14987св19) вказано, що якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному ч.2 ст.1050 ЦК України.
При таких обставинах колегія суддів дійшла висновку про те, що строк користування кредитом за кредитним договором від 26 грудня 2007 року був змінений у відповідності до положень договору і ч.2 ст.1050 ЦК України та вважається таким, що сплив 09 лютого 2011 року.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.
Встановлено, що в силу умов договору кредиту (підпункти 4.5, 7.4) строк виконання основного зобов`язань був змінений з 25 грудня 2017 року на 09 лютого 2011 року. Тобто з 10 лютого 2011 року у позивача виникло право на звернення до суду із позовом для захисту своїх порушених прав. Проте банк звернувся із позовом до суду до позичальника лише у травні 2015 року, тобто з пропуском загальної позовної давності, яка передбачена ст.257 ЦК України.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).
У заяві від 20 грудня 2019 року, поданою представником ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2015 року представник відповідача вказував, що позовна заява подана з пропуском позовної давності, а також, що відповідач не був належно повідомлений про час і місце судового розгляду, внаслідок чого не зміг реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення. (а.с.64-72).
В судовому засіданні 15 січня 2020 року розглядалось питання про перегляд заочного рішення суду за заявою представника, в якої зазначено, про неналежне сповіщення ОСОБА_1 , а також про застосування строку позовної давності (а.с. 114) .
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у судові засідання, призначені на 26 червня, 15 липня, 14 вересня 2015 року відповідачі не з`явилися (а.с. 32,34, 40).
Судові повістки повертались до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання (а.с. 33, 35 - 37).
Суд вказав, що у заяві про перегляд заочного рішення відповідач не повідомляє суд і не посилається на будь-який новий доказ, що має суттєве значення для правильного вирішення справи. З цієї підстави суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви (а.с. 116-117).
В апеляційній скарзі відповідач повторно вказав на те, що не був належно повідомлений про час і місце судового розгляду справи, а тому не зміг реалізувати право на подачу заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.
Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.
Вказане порушення суд першої інстанції міг виправити задовольнивши заяву про перегляд заочного рішення. 
Проте в ухвалі від 15 січня 2020 року суд встановивши поважність причини неявки відповідача на судові засідання через неналежне його повідомлення про час і місце розгляду справи, не визначивши початок перебігу позовної давності за вимогами позивача.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Апеляційним судом встановлено, що відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у розгляді справи. Судові повістки повертались до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання у судові засідання призначені на 26 червня, 15 липня, 14 вересня 2015 року(а.с. 33, 35 - 37).
Відповідно до ч.3.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Враховуючи те, що відповідач не був належно повідомлений судом про час і місце розгляду справи, не брав участі у судовому розгляді, заявляв про застосування позовної давності у заяві про перегляд заочного рішення суду, заявив про застосування позовної давності на стадії апеляційного розгляду, колегія суддів вважає правильним прийняти заяву відповідача про застосування позовної давності та застосувати позовну давність у даній справі.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , як солідарний боржник з ОСОБА_2 зазначив про застосування позовної давності за договором кредиту №2007-690/ф03.14-182.
У пункті 139 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності».
Тобто при солідарному обов`язку будь-який із відповідачів може заявити про застосування позовної давності.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не отримувала готівкових коштів, позивачем не надано до суду жодних виписок на підтвердження існування боргу, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, з тих підстав, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження укладання кредитного договору, відповідно до умов якого банк у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання, надавши ОСОБА_2 кредит у розмірі 27700 доларів США (а.с. 8-10).
Доводи апеляційної скарги про те, що умовами кредитного договору передбачено, що спір передається на розгляд третейського суду, а тому суд повинен був залишити позов без розгляду, колегія суддів вважає безпідставними, тому, що кредитні договори укладені фізичними особами з банками за своєю суттю є споживчими договорами і на них розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому частина 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди» вказує на те, що третейські суди не мають права розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду  від 12.12.2018 року у справі № 755/11648/15-ц. 
Виходячи з вищевикладеного, враховуючи застосування апеляційним судом строку позовної давності до позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за спливом строку позовної давності.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2015 року – скасувати.
Прийняти постанову, якою в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 15 червня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Г.Я. Колесніков