ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

06 травня 2021 року

м. Харків

Справа № 643/20517/20
Провадження№ 22-ц/818/2943/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2021 року,-
 в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2013 року народження, у твердій грошовій сумі 3000,00 грн. щомісяця, з щорічною індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач належної участі в утриманні дитини не приймає, до 2018 року не платив жодних аліментів, у період з 2018 року по липень 2020 року сплачував по 1000,00 грн., а з вересня 2020 року по день звернення до суду сплачував по 1800,00 грн. Цієї суми недостатньо для утримання дитини, проте відповідач дозволяє собі дорогі дозвілля та відпочинок. Оскільки дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, який позивач сама забезпечити не може, відтак наявні підстави для стягнення аліментів у розмірі 3000,00 грн. щомісячно.
Відповідач подав відзив на позов, в якому ОСОБА_2 просить позов задовольнити частково, стягнувши аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів (заробітків) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Зазначив, що любить дитину, намагається брати участь у вихованні сина. Щодо несплати аліментів вказав, що до 2018 року перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем , та в цей період матеріально забезпечував дитину. Щодо своєї матеріальної забезпеченості зазначив, що з 02 вересня 2019 року працює у ТОВ «Проектна майстерня 18» на посаді інженер-проектувальник 2 категорії та, відповідно до виданої керівником підприємства 06 січня 2020 року довідки, отримує мінімальну заробітну плату. 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти у розмір 2 000 грн щомісячно, з щорічною індексацією, на утримання ОСОБА_3 до його повноліття, починаючи з 23 грудня 2020 року.
Рішення суду мотивовано тим, що такий розмір аліментів забезпечить потреби дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити повністю.
Доводи, зазначені на обґрунтування апеляційної скарги, зводяться до змісту позовної заяви ОСОБА_1 . Вважає, що 2 000 грн недостатньо для утримання дитини, адже дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя для її фізичного, морального та соціального розвитку.
Зазначає, що судом при ухваленні рішення не взято до уваги наявність відкритого банківського рахунку на ім`я відповідача, залишок на якому складає 20 147,13 грн.
Наголошує, що доказів неможливості утримувати малолітню дитину через тяжкий стан здоров`я, наявність інших утриманців або інших обставин, які мають істотне значення для вирішення справи не існує.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.
Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача аліментів визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі .
Під час  судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами .
17 серпня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьком дитини ОСОБА_3 , є відповідач ОСОБА_2 .
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 березня 2018 року розірвано шлюб між сторонами по справі , після розірвання шлюбу позивачем залишено прізвище ОСОБА_1 .
На час звернення до суду, позивач змінила прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, щодо своєї матеріальної забезпеченості вказавши, що з 02 вересня 2019 року працює у ТОВ «Проектна майстерня 18» на посаді інженер-проектувальник 2 категорії та, відповідно до виданої керівником підприємства 06 січня 2020 року довідки, отримує мінімальну заробітну плату. Не заперечує щодо свого обов`язку утримувати дитини, проте просить суд стягнути з нього ј частку усіх видів доходів щомісячно.
Згідно долученої до відзиву копії довідки № 00000000001 від 06 січня 2021 року, виданої керівником ТОВ «Проектна майстерня 18», ОСОБА_2 працює в товаристві з 02 вересня 2019 року на посаді інженері-проектувальника 2 категорії та в період з вересня по грудень 2020 року отримував заробітну плату без утримання податків у розмірі 5500,00 грн.
Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст.ст.181-182,183,184 СК України , виходив з того, що відповідач є працездатною особою, проте з урахуванням його доходу, суд дійшов до висновку, що розумним та доцільним буде розмір аліментів на утримання дитини щомісячно у розмірі 2000 грн .
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд , оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.
Вказані інформаційні дані свідчать лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що закріплений на законодавчому рівні розмір прожиткового мінімуму не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів.
Таким чином, з урахуванням того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, матеріальне становище сторін, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів в розмірі 2000 грн. Цей розмір аліментів є максимально наближеним до прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в даній справі було в повній мірі враховано обставини, зазначені в ст.182 СК України, зокрема: факт проживання дитини разом з матір`ю, матеріальне становище платника аліментів відповідача, а саме його на даний час обмежений дохід. Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову.
При цьому, судова колегія вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати, що забезпечить своєчасну сплату аліментів та надасть змогу уникнути заборгованості. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини.
Отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, врахував правила статті 182 СК України, дав правильну оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на фото із соціальних мереж, як доказ матеріального достатку відповідача на більш високому рівні ніж він стверджує, судова колегія не приймає, оскільки не вважає такі докази такими, що спростовують наявну у справі інформацію про заробітну плату відповідача.
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.
Посилання, зазначені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Суд першої інстанції в повній мірі дотримався принципу оцінки доказів, та врахував надані сторонами докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова