Номер провадження: 22-ц/813/2020/21 
Номер справи місцевого суду: 522/22649/15-ц
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Дришлюк А. І.
                Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2020 року за матеріалами скарги ОСОБА_1 за участю ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецула Вадима Андрійовича, - 

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 за участю ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецула Вадима Андрійовича, якою скаржник просить суд поновити йому строк звернення до суду з відповідною скаргою, визнати бездіяльність державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецула Вадима Андрійовича щодо забезпечення виконання судового рішення неправомірною, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 56348584 від 10.10.2019 року, зобов`язати суб`єкт оскарження відновити виконавче провадження (а.с. 1-8).
23 липня 2020 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Свячена Ю.Б.) в задоволенні скарги ОСОБА_1 за участю ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецула Вадима Андрійовича - відмовлено (а.с. 165-171).
25 серпня 2020 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2020 року. Апелянт вважає, що вказане судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням вимог діючого законодавства. На думку апелянта, судом не було взято до уваги, що ОСОБА_1 21.06.2019 року та 29.08.2018 року було надано клопотання до головного державного виконавця з проханням звернутися з поданням за виконавчим провадженням ВП № 56348584 до суду щодо встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язання за рішенням суду. Апелянт пояснює, що пройшли встановлені законом строки для розгляду цього клопотання, а відповіді щодо результатів розгляду клопотання заявнику не було надано. Апелянт зазначає, що найбільш поширеною підставою для порушення питання про обмеження права на виїзд, є ухилення від виконання зобов`язання покладеного на особу судовим рішенням. Також апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржник належним чином повідомлений не був, до відповідальності у вигляді штрафу не притягувався і з нього він не стягнутий. Апелянт вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною, так як фактичного виконання рішення суду не відбулось, дії державного виконавця носять формальний характер, спрямований на закінчення виконавчого провадження без реального виконання рішення суду. Апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу, ухвалити нове рішення, яким скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2020 року. Скасувати постанову головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецул В.А. про закінчення виконавчого провадження ВП № 56348584 від 10.10.2019 року. Зобов`язати Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області усунути порушення Закону України «Про виконавче провадження» поновити його порушене право відновити виконавче провадження № 56348584. Витребувати виконавче провадження ВП №56348584. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.
В судовому засіданні 22.04.2021 року ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу. Пояснив, що фактично рішення суду не було виконано, а його не було вселено в спірне жиле приміщення. Зокрема звернув увагу на те, що йому було видано ключ, яким через добу після його вселення не можна було відкрити двері, оскільки було змінено замки. Така ситуація повторювалась декілька разів, а тому він вважає, що запобіганням таким зловживанням боржника було належне використання державним виконавцем всіх наданих законом можливостей відносно боржника, зокрема накладення штрафів, обмеження у праві виїзду за кордон, порушення кримінальної справи тощо. Просив прийняти заходів для реального виконання рішення суду. Інші учасники справи про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що  скаржником не надано доказів неналежного виконання рішення суду, а в діях державного виконавця відсутні протиправні дії.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2017 року вирішено витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 215/1000 часток квартири АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_1 у 215/1000 часток квартири АДРЕСА_1 ; усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні 215/1000 часток квартири АДРЕСА_1 ; в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним – відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 19.03.2019 року вказане рішення було залишено без змін.
На виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2017 року було видано виконавчий лист (а.с. 56).
Із копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 07 травня 2018 року стягувач звернувся із заявою у якій просив прийняти до виконання виконавчий лист (а.с. 55).
Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецула Вадима Андрійовича від 07 травня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 522/22649/15-ц, виданого 30.03.2018 року про вселення ОСОБА_1 у 215/1000 часток квартири АДРЕСА_1 (а.с. 66-67).
Виконавче провадження зупинялось в зв`язку з оскарженням рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. 
22.05.2019 року виконавчі дії були поновлені (а.с. 78-79).
З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що в процесі примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2017 року виконавцем 14.06.2019 року та 30.09.2019 року виносились постанови про залучення працівників поліції до проведення виконавчих дій (а.с. 82, 88).
ОСОБА_1 24.06.2019 року та 30.08.2019 року звертався до державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецула Вадима Андрійовича з заявою щодо вжиття заходів примусового виконання рішення, накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 , а також щодо звернення до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду закордон боржника (а.с. 19-20).
Відповідно до акту державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецула Вадима Андрійовича від 07.10.2019 року вимоги виконавчого документу виконано у повному обсязі (а.с. 89).
Постановою головного державного виконавця від 07.10.2019 року було закінчено виконавче провадження № 56348584 у зв`язку з виконання виконавчого документу (а.с. 7). 
Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до положень ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії .
Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право , у разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Відповідно до ст. 67 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача.
У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом . Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.
Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення.
Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції «кожен має право на справедливий розгляд його справи судом який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».
Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 року, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Вказане положення конвенції розповсюджується і на юридичних осіб. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс. Згідно із запропонованим Європейським судом з прав людини підходу до обов`язковості виконання рішення суду слід зауважити, що розглядаючи скаргу слід враховувати не тільки гарантовані законом права скаржника - боржника по справі, але й інтереси кредитора, які також захищаються національним законом, та які є рівними учасниками відносин, щодо виконання судового рішення. При цьому, в кожному конкретному випадку, зважаючи на обставини, повинен бути знайдений розумний баланс між інтересами кредитора та боржника щодо виконання судового рішення. Боржник не може знаходитися в стані правової невизначеності протягом значного проміжку часу, так само як і кредитор має право на відповідну справедливу сатисфакцію. Відтак, суд, розглядаючи відповідне спірне питання, суд повинен різносторонньо підходити до вирішення справи, оцінюючи при цьому обставини, які дійсно стосуються предмету спору та мають значення для вирішення справи, поведінку сторін, в контексті її добросовісності щодо вирішення спору та, власне, виконання судового рішення, запобігання зловживання сторонами своїми правами та застосування до них, у випадку допущення таких зловживань, передбачених законодавством процесуальних заходів, та в результаті, ухвалити відповідне обґрунтоване законне судове рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 67 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.
Враховуючи вище наведене в сукупності, оскільки було встановлено, що в процесі примусового виконання судового рішення виконавцем були допущені порушення діючого законодавства, зокрема щодо звернень стягувача в процесі здійснення виконання судового рішення, на що безпосередньо посилався апелянт в своїй скарзі, та з врахуванням того, що фактично рішення суду не було виконано та його не було повторно вселено у встановленому законом порядку, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу. 
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасовує та частково задовольняє скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2020 року – скасувати.
Прийняти нову ухвалу, якою скаргу  ОСОБА_1 за участю ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецула Вадима Андрійовича – задовольнити частково.
Скасувати постанову головного держаного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецул В.А. про закінчення виконавчого провадження № 56348584 від 10.10.2019 року, винесеної при примусовому виконанні виконавчого листа №522/22649/15-ц від 30.03.2018 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2017 року по цивільній справі №522/22649/15-ц щодо стягувача – ОСОБА_1 .
Зобов`язати Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області поновити виконавче провадження № 56348584 з примусового виконання виконавчого листа №522/22649/15-ц від 30.03.2018 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2017 року по цивільній справі №522/22649/15-ц щодо стягувача – ОСОБА_1 .

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                         А.І. Дришлюк

                                                                                       Р.Д. Громік

                                                                       М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складено 11 травня 2021 року

Суддя Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк