Номер провадження: 22-ц/813/2699/21 
Номер справи місцевого суду: 522/2207/17-ц
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О.В.,
суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Концерну "Військторгсервіс" на окрему ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ТОВ „Юридична фірма „Бонум” до ВК Одеської міської ради, Концерн „Військторгсервіс”, Міністерство оборони України, треті особи: Одеська міська рада, за участю Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання незаконним та скасування свідоцтва, -

ВСТАНОВИВ:
Описова частина

В лютому 2017 року, до Приморського районного суду звернулися ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Бонум» із позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Концерну «Військторгсервіс», Міністерства оборони України, посилаючись на те, позивачі є потерпілими у кримінальному провадженні №42015161010002935, яке розпочато 13 серпня 2015 року за заявою про вчинення посадовими особами державних підприємств Міністерства оборони України кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України, що спричинило тяжкі наслідки та яким заподіяна шкода у великому розмірі позивачам та Одеській територіальній громаді. 
В зв`язку із досудовим розслідуванням, позивачам стало достовірно відомо через отримані докази, що 20 серпня 2009 року, виконавчий комітет Одеської міської ради видав Свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю Міністерству оборони України (в особі Концерну «Військторгсервіс»), що розташована в АДРЕСА_1 , яка нібито належить Державі України в особі Міністерства оборони України на праві державної власності, та в цілому складається з будівлі загальною площею 1178,6 кв.м, отже фактично, цей об`єкт - Прибутковий будинок Клеймана (архітектор: АДРЕСА_2 ; рік забудови: 1891; охоронний номер: 142-Од ) взятий під охорону як пам`ятку містобудування і архітектури місцевого значення. Свідоцтво від 20 серпня 2009 року використано для протиправного захоплення майна Одеської територіальної громади, майна позивачів та третіх осіб за вказаною адресою. 
За твердженням позивачів свідоцтво видано незаконно на підставі сфальсифікованих документів. Об`єкт нерухомості є багатоквартирним будинком та житловим фондом Одеської міської ради, що в силу закону виключає оформлення свідоцтва на будинок в цілому, та є підставою для його скасування.
22 жовтня 2020 року, до суду надійшло клопотання позивача про постановлення окремої ухвали за фактом порушення прокурором у даній справі положень п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» всупереч інтересам служби на користь третіх заінтересованих осіб.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2020 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Концерну „Військторгсервіс”, Міністерства оборони України, треті особи: Одеська міська рада, за участю Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання незаконним та скасування свідоцтва – відмовлено в повному обсязі.
Під час подальшого вирішення справи по суті, судом першої інстанції встановлені факти, які не можуть залишатися поза увагою суду, і потребують на відповідне реагування.
Судом встановлено, що дійсно, оскаржене Свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю Концерну «Військторгсервіс» від 20 серпня 2009 року серія САС №427408 видано Міністерству оборони України та підписано першим заступником міського Голови Ворохаєвим А.І.
В оскарженому Свідоцтві про право власності наведено підстави його видачі: наказ Міністерства оборони України від 05.04.2007р. №125; передавальний акт, затверджений заступником Міністерства оборони України від 19.01.2009; статут, зареєстрований у Солом`янській районній у місті Києві державній адміністрації від 28.04.2007 номер запису 10731050002005056.
На виконання ухвали від 13 серпня 2018 року, до суду надійшли з Виконавчого комітету Одеської міської ради витребувані докази – не завірені у встановленому порядку копії документів на підставі яких видано оскаржене свідоцтво.
За поясненнями в судовому засіданні представника Одеської міської ради та Виконавчого комітету, копії не можуть бути належно завірені в зв`язку із тим, що відсутні оригінали та матеріали, що зберігаються не завірені заявником.
З копій вбачається, що свідоцтво видано з підстав не передбачених підпунктом 6.1 пункту 6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 зареєстрованому Міністерством юстиції України 18.02.2002 за №157/6445 (із наступними змінами) та з порушенням пункту 4 Порядку підготовки та оформлення свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2008 №919, за відсутності заяви про видачу свідоцтва про право власності.
Судом першої інстанції оглянуто надану у справу представником Концерну «Військторгсервіс» копію Додатку №1 «Список власних будівель Одеського Військового округу», відповідно до якого спірна будівля нібито належить до власних будівель Одеського Військового округу згідно Рішення звуженого виконкому Одеської міської ради від 29.05.1951 за №27 «Про відновлення прав землекористування, а також прав на будівлі, відведені у довоєнний та післявоєнний періоди для потреб Одеського військового округу». Копія Додатку №1 відрізняється за змістом від копії наданої позивачем.
Вказаний Додаток №1 має креслення та виправлення, у верхній частині першого аркушу рукою написано «к исх -0106», що не відповідає вихідному номеру зазначеному на самому Рішення звуженого виконкому Одеської міської ради від 29.05.1951 за №27, а саме № 0116с. В цьому документі вказано, що виготовлено 5 екземплярів, виконавець «Ляшок», надрукувала «Ивонина» під № 146 від 23.3.50 року. В місті для підпису проставлено підпис невідомої особи (без зазначення прізвища), копія не посвідчена завідуючим спецчастиною Виконкому.
В судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача Концерну «Військторгсервіс» пояснила, що оригінал Додатку №1 відсутній, отже він зберігається в архівній справі в Державному архіві Одеської області.
Доводи відповідача самостійно перевірено позивачем за адвокатським запитом від 12 серпня 2020 року №073/20.
01 вересня 2020 року, в Державному архіві Одеської області позивач отримала копії із супроводжувальним листом від 27 серпня 2020 року та ознайомилась із матеріалами архівної справи (фонд – 1234, опис – 10, справа 36), яка містить інформацію щодо підготовки, прийняття та виконання Рішення звуженого виконкому Одеської міської Ради депутатів трудящих №27 від 29 травня 1951 року «Про поновлення прав землекористування, а також прав на будівлі, відведені в довоєнний та післявоєнний періоди для потреб Одеського воєнного округу».
Архівною справою (фонд – 1234, опис – 10, справа 36) підтверджується, що використаний відповідачем список не є додатком до рішення виконкому.
Насправді, «Список собственных зданий Одесского Военного Округа» (аркуші архівної справи 2-6) є додатком до листа Начальника квартирної частини Одеського району інженер-майора Кошелева від 23.03.1950 №0106 (аркуш архівної справи 1).
По справі встановлено, що супроводжувальним листом Виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 01.06.1951 №0116с (аркуш архівної справи 69), Начальнику КЕЧ Одеського району м.Одеси направлені: копія Рішення звуженого виконкому Одеської міської ради від 29.05.1951 за №27 (аркуші архівної справи 57, 58) разом із справжнім Додатком №1 «Список собственных зданий Военного Округа» (здания возведённые МВС в 1941 - 1949 г.г.) загалом 540 будівель (аркуші архівної справи 59-63), та Додатком №2 «Здания жилфонда Одесского Горсовета, отведенных в пользование ОДВо» загалом 332 будівель, у якому під №55 внесено – «Чкалова, 80» (аркуші архівної справи 64-68). Згідно яких будинок АДРЕСА_1 до Міністерства оборони не передавався, а залишався у житловому фонді Одеської міської ради.
Також копія рішення направлена Головному архітектору міста Одеси (аркуш архівної справи 70).
Тобто, з матеріалів справи слідує, та не спростовано відповідачами, що саме ця копія Додатку №1 «Список власних будівель Одеського Військового округу», що суперечить за змістом архівної копії виданої Державним архівом Одеської області, разом із оскарженим свідоцтвом про право власності на нежитлову будівлю від 20.08.2009, були досліджені та прийняти господарським судом в якості належних та допустимих доказів при розгляді справи №16– 4 – 34/165 – 08 – 3704 за позовом Концерну „Військторгсервіс”, за участю Військового прокурора Одеського гарнізону /третя особа - Міністерства оборони України/ до ТОВ „Юридична фірма „Бонум” про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання звільнити приміщення першого поверху будівлі АДРЕСА_1 , та справи №916/2068/16 за позовом Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради /треті особи - Концерн «Військторгсервіс», Філія «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс»/ про скасування рішення, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на комунальне майно - приміщення першого поверху будівлі АДРЕСА_1 .
Таким чином, суд першої інстанії дійшов висновку про те, що до господарського суду у справу №916/2068/16 та справу №16– 4 – 34/165 – 08 – 3704, а також до даної справи, позивачами наданий письмовий доказ на підтвердження виникнення прав Міністерства оборони України на будівлю АДРЕСА_1 , який має ознаки підроблення, та фактично не відноситься до Рішення №27 від 29.05.1951 року.
З огляду на встановлені факти під час розгляду справи судом першої інстанції постановлено Окрему Ухвалу від 22.10.2021 року відповідно до резолютивної частини якої вирішено встановлені порушення довести до відома прокурора Одеської області для прийняття відповідного рішення в порядку ст. 214 КПК України, а також відповідного реагування в порядку ч.3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» у тому числі по справам № 916/2068/16 та 16-4-34/165-08-3704, що розглядалися в порядку господарського судочинства та до відома Одеської міської ради для належного реагування та повідомлення про вжиті заходи у встановлений законом строк.

Не погоджуючись з окремою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2020 року представником Концерну «Військторгсервіс» 17.12.2020 року подано апеляційну скаргу, відповідно до якої, апелянт просить суд скасувати окрему ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2021 року у повному обсязі.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги представник Концерну «Військторгсервіс» т.в.о. Генерального директора Віктор Козонак зазначає, що ознайомившись з текстом окремої ухвали апелянт не погоджується з нею та вважає її незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні та встановленні судом істотних обставин справи, без врахування всіх доказів, що у свою чергу призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Зазначає, що про зазначені обставини було повідомлено правоохоронні ограни ще у 2015 році, однак враховуючи те, що спірне свідоцтво про право власності від 20.08.2009 року серія НОМЕР_1 оформлено на законних підставах, правоохоронними органами з 2015 року по день подання апеляційної скарги не пред`явлено про підозру про вчинення кримінального правопорушення жодній особі (кримінальне провадження № 420151610100002935 відомості про яке внесено до ЄРДР 13.08.2015 року).
Вважає, що доводи заявників не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, а повідомлені відомості не містять ознак вчинення кримінального правопорушення.
Представник відповідача звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що 19.11.2019 року вже було прийнято аналогічну окрему ухвалу у справі № 522/2207/17-ц та при цьому, встановлені на думку суду, порушення доведені до відома прокурора Одеської області для прийняття відповідного рішення в порядку ст. 214 КПК України. А також доведені до відома Одеської міської ради.
Таким чином, враховуючи те, що судом не надана оцінка листові від 13.01.2020 року № 58 вих. Юридичного департаменту Одеської міської ради, апелянт вважає, що суд при постановленні окремої ухвали від 22.10.2020 року не дослідив обставини повно та всебічно. У суду першої інстанції були відсутні підстави для повторного постановлення окремої ухвали щодо повідомлення правоохоронних органів про вдаване вчинення кримінального правопорушення, обставини якого не підтверджуються матеріалами справи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від. 21.01.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну "Військторгсервіс" на окрему ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ТОВ „Юридична фірма „Бонум” до ВК Одеської міської ради, Концерн „Військторгсервіс”, Міністерство оборони України, треті особи: Одеська міська рада, за участю Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання незаконним та скасування свідоцтва.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2021 року справу було призначено до розгляду на 10.06.2021 року на 11:00 год.
В судове засідання 10.06.2021 року з`явився представник апелянта - ОСОБА_2 , апеляційну скаргу підтримував в повному обсязі, просив суд окрему ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не подавали.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Виходячи з вищевказаного, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності належним чином повідомлених сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Постановляючи окрему ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи встановлені незаконні дії з боку Міністерства оборони України, Концернк «Військторгсервіс», Виконавчого комітету Одеської міської ради, що є підставою для постановлення окремої ухвали та повідомлення про зазначене прокурора Одеської області для прийняття відповідного рішення в порядку ст. 214 КПК України та Одеської міської ради для належного реагування та повідомлення про вжиті заходи у встановлений законом строк.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що дійсно, оскаржене Свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю Концерну «Військторгсервіс» від 20 серпня 2009 року серія САС №427408 видано Міністерству оборони України та підписано першим заступником міського Голови Ворохаєвим А.І.
В оскарженому Свідоцтві про право власності наведено підстави його видачі: наказ Міністерства оборони України від 05.04.2007р. №125; передавальний акт, затверджений заступником Міністерства оборони України від 19.01.2009; статут, зареєстрований у Солом`янській районній у місті Києві державній адміністрації від 28.04.2007 номер запису 10731050002005056.
На виконання ухвали від 13 серпня 2018 року, до суду першої інстанції надійшли з Виконавчого комітету Одеської міської ради витребувані докази – не завірені у встановленому порядку копії документів на підставі яких видано оскаржене свідоцтво.
За поясненнями в судовому засіданні представника Одеської міської ради та Виконавчого комітету, копії не можуть бути належно завірені в зв`язку із тим, що відсутні оригінали та матеріали, що зберігаються не завірені заявником.
З копій вбачається, що свідоцтво видано з підстав не передбачених підпунктом 6.1 пункту 6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 зареєстрованому Міністерством юстиції України 18.02.2002 за №157/6445 (із наступними змінами) та з порушенням пункту 4 Порядку підготовки та оформлення свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2008 №919, за відсутності заяви про видачу свідоцтва про право власності.
Судом першої інстанції було оглянуто надану у справу представником Концерну «Військторгсервіс» копію Додатку №1 «Список власних будівель Одеського Військового округу», відповідно до якого спірна будівля нібито належить до власних будівель Одеського Військового округу згідно Рішення звуженого виконкому Одеської міської ради від 29.05.1951 за №27 «Про відновлення прав землекористування, а також прав на будівлі, відведені у довоєнний та післявоєнний періоди для потреб Одеського військового округу». Копія Додатку №1 відрізняється за змістом від копії наданої позивачем.
Вказаний Додаток №1 має креслення та виправлення, у верхній частині першого аркушу рукою написано «к исх -0106», що не відповідає вихідному номеру зазначеному на самому Рішенні звуженого виконкому Одеської міської ради від 29.05.1951 за №27, а саме № 0116с. В цьому документі вказано, що виготовлено 5 екземплярів, виконавець «Ляшок», надрукувала «Ивонина» під № 146 від 23.3.50 року. В місті для підпису проставлено підпис невідомої особи (без зазначення прізвища), копія не посвідчена завідуючим спецчастиною Виконкому.
Встановлено, що під час розгляду справи судом першої інстанції, представник відповідача Концерну «Військторгсервіс» пояснила, що оригінал Додатку №1 відсутній, отже він зберігається в архівній справі в Державному архіві Одеської області.
Доводи відповідача самостійно перевірено позивачем за адвокатським запитом від 12 серпня 2020 року №073/20.
01 вересня 2020 року, в Державному архіві Одеської області позивач отримала копії із супроводжувальним листом від 27 серпня 2020 року та ознайомилась із матеріалами архівної справи (фонд – 1234, опис – 10, справа 36), яка містить інформацію щодо підготовки, прийняття та виконання Рішення звуженого виконкому Одеської міської Ради депутатів трудящих №27 від 29 травня 1951 року «Про поновлення прав землекористування, а також прав на будівлі, відведені в довоєнний та післявоєнний періоди для потреб Одеського воєнного округу».
Архівною справою (фонд – 1234, опис – 10, справа 36) підтверджується, що використаний відповідачем список не є додатком до рішення виконкому.
Насправді, «Список собственных зданий Одесского Военного Округа» (аркуші архівної справи 2-6) є додатком до листа Начальника квартирної частини Одеського району інженер-майора Кошелева від 23.03.1950 №0106 (аркуш архівної справи 1).
По справі встановлено, що супроводжувальним листом Виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 01.06.1951 №0116с (аркуш архівної справи 69), Начальнику КЕЧ Одеського району м. Одеси направлені: копія Рішення звуженого виконкому Одеської міської ради від 29.05.1951 за №27 (аркуші архівної справи 57, 58) разом із справжнім Додатком №1 «Список собственных зданий Военного Округа» (здания возведённые МВС в 1941 - 1949 г.г.) загалом 540 будівель (аркуші архівної справи 59-63), та Додатком №2 «Здания жилфонда Одесского Горсовета, отведенных в пользование ОДВо» загалом 332 будівель, у якому під №55 внесено – «Чкалова, 80» (аркуші архівної справи 64-68). Згідно яких будинок АДРЕСА_1 до Міністерства оборони не передавався, а залишався у житловому фонді Одеської міської ради.
Також копія рішення направлена Головному архітектору міста Одеси (аркуш архівної справи 70).
Тобто, з матеріалів справи слідує, та не спростовано відповідачами, що саме ця копія Додатку №1 «Список власних будівель Одеського Військового округу», що суперечить за змістом архівної копії виданої Державним архівом Одеської області, разом із оскарженим свідоцтвом про право власності на нежитлову будівлю від 20.08.2009, були досліджені та прийняти господарським судом в якості належних та допустимих доказів при розгляді справи №16– 4 – 34/165 – 08 – 3704 за позовом Концерну „Військторгсервіс”, за участю Військового прокурора Одеського гарнізону /третя особа - Міністерства оборони України/ до ТОВ „Юридична фірма „Бонум” про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання звільнити приміщення першого поверху будівлі АДРЕСА_1 , та справи №916/2068/16 за позовом Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради /треті особи - Концерн «Військторгсервіс», Філія «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс»/ про скасування рішення, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на комунальне майно - приміщення першого поверху будівлі АДРЕСА_1 .
Таким чином, вбачається, що до господарського суду у справу №916/2068/16 та справу №16– 4 – 34/165 – 08 – 3704, а також до даної справи, позивачами наданий письмовий доказ на підтвердження винекнення прав Міністерства оборони України на будівлю АДРЕСА_1 , який має ознаки підроблення, та фактично не відноситься до Рішення №27 від 29.05.1951 року.
З огляду на вище вказані, а також надані суду докази після 19.11.2019 року, за допомогою яких було встановлено додаткові обставити колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що 19.11.2019 року вже було прийнято аналогічну окрему ухвалу у справі № 522/2207/17-ц та при цьому, встановлені на думку суду, порушення доведені до відома прокурора Одеської області для прийняття відповідного рішення в порядку ст. 214 КПК України. А також доведені до відома Одеської міської ради.
Вказані ухвали суду є різними за встановленими обставинами, та відповідно до тексту окремої ухвали Приморського районного суду від 19.11.2019 судом було відображено та доведено до відома прокуратури тільки ту інформацію, що була наявна у суду до 19.11.2019 року.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта також на те, що заявником не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, а повідомлені відомості не містять ознак вчинення кримінального правопорушення, оскільки дане спростовуються наданими суду доказами позивачем.
Необґрунтованими також є посилання апелянта на те, що про зазначені обставини було повідомлено правоохоронні ограни ще у 2015 році, однак враховуючи те, що спірне свідоцтво про право власності від 20.08.2009 року серія НОМЕР_1 оформлено на законних підставах, правоохоронними органами з 2015 року по день подання апеляційної скарги не пред`явлено про підозру про вчинення кримінального правопорушення жодній особі (кримінальне провадження № 420151610100002935 відомості про яке внесено до ЄРДР 13.08.2015 року) оскільки зазначені обставини не спростовують будь-яких обставин встановлених судом першої інстанції під час розгляду справи.
Відповідно до ч. 1, 5-7, 11 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.
Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. 
З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 262 ЦПК України постановлено окрему ухвалу стосовно порушення законодавства, що містить ознаки кримінального правопорушення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим ухвала підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» – залишити без задоволення.
Окрему ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 17.06.2021 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк
Судді:                                                          О.М. Таварткіладзе

С.О. Погорєлова