Постанова
Іменем України                             
14 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 757/61159/19-ц
провадження № 61-14467св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року у складі судді Волкової С. Я. та постанову Київського апеляційного суду 
від 03 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., 
Мельника Я. С., Сліпченка О. І.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк), в якому просила стягнути з банку на свою користь суму за договором банківського вкладу у розмірі 15 000 доларів США, суму відсотків в розмірі 9 086,30 доларів США, 33 537,60 грн - 3% річних та 
130 630,40 грн пені, посилаючись на те, що 19 листопада 2007 року між нею та відповідачем був укладений договір № SAMIDN25000700453248 (вклад «Стандарт»), відповідно до умов якого нею було внесено на депозитний рахунок банку 15 000,00 доларів США строком до 19 травня 2008 року із процентною ставкою 8,25 % річних.
25 вересня 2019 року вона звернулася до банку з вимогою про розірвання договору, повернення коштів та нарахованих відсотків, однак відповіді не отримала, в зв`язку із чим звернулася до суду з позовом про стягнення належних їй коштів, а також штрафних санкцій у зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києві від 10 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 03 вересня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором № SAMIDN25000700453248 (вклад «Стандарт») від 19 листопада 2007 року у розмірі 15 000,00 доларів США та суму відсотків у розмірі 8 744,44 доларів США.
У задоволенні інших вимог позову відмовлено.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави суму судового збору у розмірі 10 510 грн.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми депозиту та відсотків за користування ним, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з доведеності факту укладення між сторонами договору банківського вкладу та невиконання відповідачем своїх обов`язків за ним. Суди вважали необґрунтованими вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, оскільки у період, за який він просить стягнути такі проценти, прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача не відбулось. Також не підлягають до стягнення пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості, оскільки такий розмір не передбачено ані положеннями укладеного між сторонами договору, ані нормами законодавства, що врегульовує спірні правовідносини.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що 17 листопада 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» (далі - фінансова компанія) уклали договір про переведення боргу, зокрема за укладеним з позивачем договором депозиту, а тому новим боржником за цим договором є фінансова компанія, із позовом до якої позивач не зверталася, а тому суди мали б відмовити у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом учасників справи. Крім того, стягуючи з банку на користь держави судовий збір у розмірі 10 510 грн, суди припустилися помилки у його обрахунку, оскільки максимальний розмір судового збору, встановлений Законом України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою, становить 7 655,24 грн.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2021 року зупинено виконання оскаржуваних судових рішень.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
19 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та банком був укладений договір № SAMIDN25000700453248 (вклад «Стандарт»), відповідно до умов якого позивачем було внесено на депозитний рахунок банку 
15 000,00 доларів США строком до 19 травня 2008 року, із процентною ставкою 8,25 % річних. 
 
25 вересня 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою від про розірвання депозитного договору, повернення коштів та нарахованих відсотків (а. с. 9). Разом з тим вимога ОСОБА_1 про повернення коштів банком не виконана і належні їй кошти не виплачені.

 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
 
Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
 
Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
 
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
 
Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України 
від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
 
Відповідно до пункту 2.1. Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.
 
Пунктом 2.9 указаного Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.
 
Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.
 
Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. 
 
Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
 
Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
 
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що між сторонами укладено договір банківського вкладу. Факт внесення грошових коштів підтверджується копією квитанції (а. с. 7, 8). Крім того, договором про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, з урахуванням додатку до нього, відповідач визнав його борг перед позивачем у розмірі 16 086,15 доларів США 
(а. с. 52-55). Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що не повертаючи грошові кошти за вимогою ОСОБА_1 , банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним їй майном.
 
Установивши вищезазначені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором вкладу від 19 листопада 2007 року у розмірі 15 000 доларів США (вклад) та 8 744,44 доларів США (проценти).
 
Колегія суддів враховує, що АТ КБ «ПриватБанк» не оспорює укладення між ним та позивачем договору вкладу та розміру стягнутої з нього заборгованості, а вказує лише на те, що він є неналежним відповідачем у справі.
 
Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
 
Однак доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, з посиланням на те, що 17 листопада 
2014 року товариство уклало договір з ТОВ «ФК «Фінілон», відповідно до якого останнє стало боржником за спірними договорами банківських вкладів, є безпідставними, оскільки банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника - ОСОБА_1 , що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.
 
Посилання заявника на те, що зміна боржника у зобов`язанні відбулася належним чином, оскільки від  ОСОБА_1 жодних письмових заперечень на адресу банку не надходило, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать статті 520 ЦК України, відповідно до якої боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
 
Доводи касаційної скарги про застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі 
№ 761/30025/16-ц (провадження № 43404св18), є необґрунтованими, оскільки в наведених справах висновки викладені з урахуванням подання позову до неналежних відповідачів, у той час, як у справі, яка переглядається судом касаційної інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду до належного відповідача - АТ КБ «ПриватБанк».
 
Разом з тим колегія суддів погоджується із доводами АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з нього на користь держави судового збору у неналежному розмірі.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача суму заборгованості, з визначенням її у національній валюті, у загальному розмірі 757 895, 29 грн.
 
Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», в чинній на час звернення з позовом редакції, розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 
2019 рік» з 01 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць 1 921 грн.
 
Таким чином, за подання позовної заяви ОСОБА_1 повинна була сплатити 7 578,95 грн (757 895, 29 грн * 1 %), однак в силу положення Закону України «Про захист прав споживачів» позивач була звільнена від сплати судового збору.
 
У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог.
 
Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, то розмір судового збору, який підлягає стягненню з банку на користь держави пропорційно задоволеним вимогам, становить 5 937,35 грн (розмір заявлених вимог - 757 895, 29 грн (100%), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 593 727,29 грн (78,34%) (7 578,95 грн х 78,34 % = 
5 937,35 грн).
 
На підставі вказаного та з урахуванням часткового задоволення позову ОСОБА_1 , з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 5 937,35 грн, а не 10 510,00 грн, як помилково вважали суди попередніх інстанцій.
 
Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Враховуючи те, що під час розгляду справи судами повно встановлені обставини справи, однак неправильно застосовано вищенаведені норми права, судові рішення підлягають зміні в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» у дохід держави, визначивши його розмір у 5 937,35 грн.
 
В частині стягнення з банку на користь позивача вкладу та процентів судові рішення слід залишити без змін.
 
Оскільки судові рішення оскаржуються лише в частині задоволених позовних вимог (стягнення вкладу та процентів), а також розподілу судових витрат, то відповідно до статті 400 ЦПК України їх законність в частині вирішення позовних вимог про стягнення трьох процентів річних у розмірі 
33 537,60 грн та пені у розмірі 130 630,40 грн колегія суддів не перевіряє. 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року у частині стягнення з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» у дохід держави судового збору за подання позовної заяви у розмірі 
10 510,00 грн змінити, зменшивши його до 5 937,35 грн.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року в частині стягнення з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 
15 000 доларів США та процентів за користування ним у розмірі 
8 744,44 доларів США залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Печерського районного суду м. Києва 
від 10 березня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду 
від 03 вересня 2020 року у незмінений судом касаційної інстанції частині.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович