ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/5332/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач)                    
суддів: Вечірка І.О., Паруснікова Ю.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення  господарського суду Дніпропетровської  області від 21.12.2020 року  у справі №904/5332/20 (суддя Рудь І.А.)
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро 
до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області  
про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу у загальній сумі 99 127,32 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

 Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2020 року  у справі №904/5332/20 позов задоволено повністю.
 Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (50064, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, код ЄДРПОУ 00190905) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, код ЄДРПОУ 40075815) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 108, код     ЄДРПОУ  ВП 40081237) 95 339,07 грн.  плати за  користування   вагонами, 3 788,28  грн.  збору за зберігання вантажу, 2     102,00 грн. витрат зі сплати судового збору.
 12.01.2021 року видано судовий наказ.
 Справа розглядалась у спрощеному провадженні, без виклику сторін.
          Рішення  мотивовано тим, що позивач належними та допустимими доказами довів, що затримка вагонів на підходах до станції призначення Інгулець Придніпровської залізниці відбулась з вини вантажовласника, яким є відповідач у даній  справі, у зв`язку з чим позивач нарахував плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу. Проведений розрахунок є вірним, судом перевіреним, зазначена позивачем сума підлягає стягненню.
          Не погодившись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.  
В апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем було надано заяву про застосування строку позовної давності. Суд безпідставно визнав поважним причини пропуску такого строку позивачем.
Щодо цього апелянт зазначає, що вперше з даним  позовом позивач звернувся до суду в серпні 2020 року в межах строку позовної давності. Вказаний позов було повернуто без розгляду у справі 904/4408/20.
Вдруге з аналогічним позовом, який є предметом розгляду у даній справі, позивач звернувся в жовтні 2020 року.
Наведені обставини, на думку скаржника, спростовують висновки суду першої інстанції щодо поважних причин для поновлення строку позовної давності.
          Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2020 року  у справі №904/5332/20, в задоволені позову відмовити.
 Відзив на апеляційну скаргу позивач не надав.
          Відповідно до  ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу  України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
          Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу  України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
          За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
          Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2021  року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження.
Дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав:   
          Як вбачається з  матеріалів справи   позовна заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення з відповідача  99 127,32 грн. плати за користування вагонами і збору за зберігання вантажу надійшла до господарського суду Дніпропетровської області 29.09.2020 року (т.1 а.с.1).
У поданій позовній заяві позивачем викладено клопотання про визнання поважними причин пропуску ним строку позовної давності.  
Клопотання обґрунтовано посиланням на введені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 (із змінами і доповненнями) "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" обмежувальні заходи та подальше продовження карантину відповідними постановами Кабінету Міністрів України до 31.08.2020 року включно.
Позивач зазначав, що відповідно до Закону № 731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19), який набрав чинності 17.07.2020 року, визначено можливість суду за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених кодексом), поновлювати строки, встановлені у статтях вищезазначених процесуальних кодексів, а також продовжувати процесуальні строки, встановлені законом чи судом, на строк дії карантину.
Позивач просив суд поновити строк позовної давності, визнати причини пропуску строку поважними, з тих підстав, що на період карантину РФ "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" перебуває у стані простою, та на момент подачі позову на підприємстві діє чотирьох денний робочий тиждень, що підтверджується копіями наданих позивачем наказів від 29.04.2020 року № 165/н “Про запровадження неповного робочого тижня”, від 22.06.2020 року № 215/н та від 28.08.2020 року № 282/н.
Щодо права суду на поновлення встановленого законом процесуального строку, позивач вказував на ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України.
Колегією суддів встановлено, що відповідач надав суду заяву про застосування строку позовної давності (том 2 а.с.37-38).
З матеріалів справи вбачається, що підставою для подання позову у справі № 904/5332/20 стали факти затримки вагонів на станціях підходу Кривий Ріг - західний та Мусіївка, а також на станції призначення Інгулець.
За фактом затримки вагонів на станціях Кривий Ріг - західний та Мусіївка були складені акти про затримку вагонів № 29 від 1 1.02.2020 pоку, № 28 від 14.02.2020 pоку, № 9 від 17.02.2020 pоку, № 8 від 14.02.2020 року.
Станцією Інгулець за фактом несвоєчасного забирання вагонів з колій станції були складені акти загальної форми №№ 478 від 14.02.2020 року та 510 від 16.02.2020 року.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальний, скорочені або більш тривалі строки позовної давності визначено статтями 257 та 258 Цивільного кодексу України.
За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частиною 2 статті 9 Цивільного кодексу встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.
Так. згідно з частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.
Разом із цим за змістом пункту 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом шести місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється:
а)          щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;
б)          в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.
Тобто наведені норми Господарського кодексу України і Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які встановлюють скорочений шестимісячний строк позовної давності та регулюють питання його перебігу відносно позову залізниці до вантажоодержувача, що випливають із перевезення і є підставою для висновку, що перебіг позовної давності за вимогами залізниці до вантажоодержувача про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу починається від дня настання події, що стала підставою для подання позову.
У даній справі підставою для подання позову є відповідні події - затримка та неприйняття відповідачем вагонів 11.02.2020 pоку, 14.02.2020 pоку 12.02.2020 року та 16.02.2020 pоку, про що позивачем було складено акти загальної форми № 29 від 11.02.2020 pоку, № 28 від 14.02.2020 pоку, № 9 від 12.02.2020 pоку, № 8 від 14.02.2020 pоку, № 478 від 14.02.2020 року та № 510 від 16.02.2020 pоку. 
На підставі вказаних актів загальної форми відповідачеві нараховано плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу розмірі 99 127,32 грн.
Отже, строк позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу в розмірі 99 127,32 грн. на підставі зазначених вище актів сплинув відповідно 11.08.2020 pоку, 14.08.2020 року, 12.08.2020 року та 16.08.2020 pоку.
З позовною заявою про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу в розмірі 99 127,32 грн. позивач звернувся до суду 29.09.2020 року, тобто, з пропуском законодавчо встановленого строку позовної давності.
Статтею 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо застосування строку позовної давності, суд вірно зазначив, що визначаючи початок перебігу позовної давності, визначальним є те, що затримка вагонів на станції призначення та підходах до неї є єдиною подію (за наявності однієї події, зокрема, однієї підстави затримання вагонів), яка фіксується як порушення одноразово та, водночас, триває певний проміжок часу, і щодо якої як єдиної події й розпочинається перебіг позовної давності.
Згідно ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України) якщо суд  визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.
Суд вірно зазначив, що до висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Крім того, посилаючись на відповідну практику Європейського суду з прав людини, в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що необхідно уникати певного формалізму щодо вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду та що право на доступ до суду має бути ефективним.
Однак з висновком суду про визнання поважними причини пропуску такого строку позивачем, про які він зазначав суду, а саме, з огляду на перебування регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на період карантину у стані простою та запровадження на підприємстві чотирьох денного робочого тижня, що підтверджується копіями наданих позивачем наказів від 29.04.2020 року № 165/н "Про запровадження неповного робочого тижня", від 22.06.2020 року № 215/н та від 28.08.2020 року № 282/н колегія суддів не погоджується з наступних підстав:
  Матеріали справи підтверджують, що строк позовної давності пропущено позивачем більше ніж на один місяць.
Як стверджує апелянт, позивач звертався з даним позовом до суду першої інстанції в серпні 2020 року в межах строку позовної давності. Вказаний позов було повернуто без розгляду у справі 904/4408/20. Заява у даній справі є повторним зверненням позивача до суду.
Колегія суддів відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, перевірила доводи апелянта та встановила, що справа за номером 904/4408/20 в реєстрі не значиться.
 Між тим, до апеляційної скарги апелянтом надана копія позовної заяви про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 95 339,07 грн.  плати за  користування   вагонами, 3 788,28  грн.  збору за зберігання вантажу.
 Вказана позовна заява отримана відповідачем 17.08.2020  року, про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції та за змістом ідентична позовній заяві у справі №904/5332/20.
 Викладене свідчить про те, що позивач, навіть в межах чотирьох денного робочого тижня, підготував та направив відповідачу відповідний позов, однак до суду своєчасно не звернувся. Отже, зазначені ним причини пропуску строку позовної давності за таких обставин не можна вважати поважними і підстави для задоволення клопотання позивача відсутні.
          Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
                 Одним із принципів господарського судочинства відповідно до ст.7 Господарського процесуального кодексу України є принцип рівності  всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження тощо.
                 Завданням господарського судочинства, згідно ст.2 Господарського процесуального кодексу України, серед іншого, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів.
У даному випадку скаржником доводи суду спростовано.
Колегія суддів також зауважує, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо поновлення строку позовної давності враховано, що постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 року № 211 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 року № 215), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року на усій території України з 12.03.2020 року до 03.04.2020  року було встановлено карантин. 
У подальшому строк дії карантину продовжувався з 03.04.2020 року до 24.04.2020 року (постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239), з 24.04.2020 року до 11.05.2020 року (постанова Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 року № 291), з 11.05.2020 року до 22.05.2020 року  (постанова Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 року № 343), з 22.05.2020 року до 22.06.2020 року (постанова Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392), з 22.06.2020 року до 31.07.2020 року (постанова Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 року № 500), з 31.07.2020 року до 31.08.2020 року  (постанова Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641). На даний час карантинні обмеження також тривають.
Між тим, такі карантинні обмеження не призупинили роботу судів на території України та роботу самого позивача.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.02.2021 року по справі №910/18125/19 зазначено, що оголошення карантину внаслідок поширення коронавірусу COVID-19 не зупиняє роботи судів,   а правосуддя в Україні здійснюється і в період зазначеного карантину (з дотриманням карантинних обмежень).
Отже, обставини, про які зазначав позивач у клопотанні про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, не були перешкодою для його звернення з позовом 29.09.2020 року у справі № 904/5332/20, і не приймаються колегією суддів як обґрунтовані. Їх наявність не перешкоджала своєчасному пред`явленню позовної заяви.
Колегія суддів також звертає увагу, що жодним чином доводи апелянта позивач не спростував, відзив на апеляційну скаргу чи пояснення щодо її доводів, не надав суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За викладеного апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати і в задоволенні позову відмовити , поклавши судові витрати за розгляд позову та апеляційної скарги на позивача.
Керуючись ст. ст. 269, 275,  277, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

         Апеляційну скаргу  задовольнити. 
          Рішення господарського суду Дніпропетровської  області від 21.12.2020 року  у справі №904/5332/20 скасувати.
          В задоволені позовних вимог відмовити.
          Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, код ЄДРПОУ 40075815) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 108, код     ЄДРПОУ  ВП 40081237) на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (50064, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, код ЄДРПОУ 00190905) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі  3   153,00 грн.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                               Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                                      І.О. Вечірко
Суддя                                                                                      Ю.Б. Парусніков