УХВАЛА

28 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/6476/20
адміністративне провадження № К/9901/15212/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача – Уханенка С.А.,
суддів – Кашпур О.В., Радишевської О.Р.
перевірив касаційну скаргу Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 червня 2019 року по 31 серпня 2020 року; стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 червня 2019 року по 31 серпня 2020 року в розмірі 275  451,54 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 червня 2019 року по 30 серпня 2020 року. Стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 26 червня 2019 року по 30 серпня 2020 року, у розмірі 41  911,20 грн.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року змінено рішення суду першої інстанції, шляхом викладення 3 абзацу його резолютивної частини у наступній редакції: «Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1  середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 червня 2019 року по 30 серпня 2020 року у розмірі 84  847,23 грн». В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року залишено без змін.
24 квітня 2021 року Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі – Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного РУ ДПС України) звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити в позові.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України “Про запобігання корупції” займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Відомостей про те, що позивач є військовою посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 50 Закону України “Про запобігання корупції” (на час відкриття провадження у справі судом першої інстанції) суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.
Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, судом касаційної інстанції не встановлено.
У клопотанні, доданого до касаційної скарги Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного РУ ДПС України просить відкрити касаційне провадження з тих підстав, що  питання нарахування та виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні становить значний суспільний інтерес, а вирішення зазначеного суду на рівні суду касаційної інстанції не лише сприятиме  формуванню єдиної правозастосовної практики, а й сприятиме вирішенню таких спорів у досудовому порядку, що у свою чергу дозволить зменшити навантаження на суди. 
Верховний Суд відхиляє такі аргументи заявника, оскільки зміст судових рішень свідчить про те,  що відповідачем не проведено повного розрахунку при звільненні військовослужбовця, що і стало підставою для застосування положень статті 117 Кодексу законів про працю України до спірних правовідносин. Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного РУ ДПС України жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики у спорах щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, із зазначенням новітніх, проблемних та раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, а лише послалося на відсутність бюджетних асигнувань на виплати, що були здійснені позивачу вже після його звільнення зі служби.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, – на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на відхилення Верховним Судом, зазначених заявником виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, які заявник не зазначив,  у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів відмовити.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська