ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 520/118/19
адміністративне провадження № К/9901/220/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Усенко Є.А.,
суддів: Гімона М.М.,  Гусака М.Б., 
секретар судового засідання Кривда В.І.,
представники: позивача - Биструшкін В.Ю., відповідача - Зекова С.П.,
розглянув у судовому засіданні з фіксуванням судового процесу технічними засобами справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стіл - Профіт" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 (суддя Шевченко О.В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 (головуючий суддя Бершов Г.Є., судді Ральченко І.М., Катунов В.В.),
У С Т А Н О В И В:
У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Стіл-Профіт» (далі - ТОВ «Стіл-Профіт», Товариство, позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДПС), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.01.2018: - №00000201401 - про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 37' 072' 648,75 грн, в тому числі: податкове зобов`язання - 29' 658' 119,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 7' 414' 529,75 грн; №00000211401 - про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем ''податок на додану вартість'' у розмірі 45' 753,41 грн; №00000221401 - про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем ''податок на додану вартість'' у розмірі 510,00 грн, №00000231401 - про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 5' 204' 918,75 грн, в тому числі: податкове зобов`язання - 4' 163'935,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 1' 040' 983,75 грн; №00000241401 про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 65' 777' 456,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що висновки контролюючого органу, викладені в акті від 24.11.2017 №21199/20-40-14-01-08/39817236 за результатами проведеної планової виїзної перевірки, не відповідають фактичним обставинам, оскільки господарські операції з ПАТ КБ ''ПриватБанк'' на підставі договору фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С16063ЛИ, з ПАТ ''Дніпронафтопродукт'' на підставі договору зберігання від 30.09.2016 №5783 та з ПАТ ''Укртатнафта'' на підставі договору поставки нафтопродуктів від 29.09.2016 №3024/2/2118 мали реальний характер, підтверджені належним чином складеними первинними та іншими документами бухгалтерського та податкового обліку, які відображають суть і зміст операцій. Позивач доводив, що податкові накладні, виписані ПАТ ''ТФП НК ''Укрнафта'' на операції з постачання нафтопродуктів (бензину та дизельного палива для автомобілів), на підставі яких Товариство задекларувало податковий кредит у розмірі 29' 566' 203,00 грн відповідають вимогам пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.
Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 06.09.2019 адміністративний позов задовольнив частково: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 22.01.2018: №00000231401 - в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 5' 101' 512,50 грн, в тому числі: податкове зобов`язання - 4' 081'210,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 1' 020' 302,50 грн; №00000241401 - повністю; в іншій частині позовних вимог відмовив.
Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 23.12.2019 скасував рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.01.2018 №00000231401 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 103' 406,25 грн, №00000201401 - у повному обсязі, та ухвалив в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 залишив без змін.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДФС не довело  завищення Товариством від`ємного значення об`єкта оподаткування та заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток внаслідок зменшення фінансового результату до оподаткування на витрати за господарськими операціями з ПАТ КБ ''ПриватБанк'' на підставі договору фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С16063ЛИ. Суд встановив, що  зазначений  договір був укладений з використанням електронного цифрового підпису (печатки) у порядку, передбаченому Законом України ''Про електронні документи та електронний документообіг'' та Законом України ''Про електронний цифровий підпис'', а відповідно до угоди між Товариством та ПАТ КБ «ПриватБанк» про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 19.02.2016 - із застосуванням діючих сертифікатів. Станом на дату набуття чинності договору фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С16063ЛИ (25.08.2016) ПАТ КБ ''ПриватБанк'' було власником всього нерухомого майна, яке було передано банком Товариство у лізинг. За висновком суду наявність технічних паспортів на об`єкти нерухомості не є необхідною умовою для здійснення розрахунку амортизації основних засобів; доказів на підтвердження того, що Товариство нарахувало амортизацію основних засобів, отриманих у лізинг, на суму якої (20474175,70грн) зменшило фінансовий результат до оподаткування, із порушенням вимог підпункту 138.3.1 пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України (далі - ПК) контролюючий орган не надав. 
Суд першої інстанції визнав обґрунтованими висновки контролюючого органу в акті перевірки щодо неправомірного включення Товариством 459' 583,34 грн до складу витрат операційної діяльності, а 91' 917 грн до податкового кредиту за наслідками операцій щодо придбання у ПАТ ''Дніпронафтопродукт'' послуг зі зберігання нафтопродуктів на підставі договору зберігання від 30.09.2016 №5783. Суд визнав ці операції такими, що здійснені без реального настання правових наслідків, оскільки ні до перевірки, ні під час розгляду справи позивач не надав документів, передбачених Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпустку та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства транспорту і зв`язку України, Міністерства економіки України, Держспоживстандатру України 20.05.2008 №281/171/578/155 (далі - Інструкція), так само, як і підтверджених доказами пояснень з приводу обставин щодо придбання палива, яке зберігалося ПАТ ''Дніпронафтопродукт'', обсягів палива та його відвантаження. Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача щодо безпідставного включення позивачем до податкового кредиту ПДВ у загальній сумі 29'566' 203,00 грн за податковими накладними, виписаними ПАТ ''ТФП НК ''Укрнафта'' з порушенням підпункту ''е'' пункту 201.1 статті 201 ПК, оскільки вказана в них номенклатура товару (без зазначення, що при виробництві палива дизельного/бензину застосовується багатофункціональний пакет присадок марки «Keropur DP Energy») не відповідає номенклатурі у первинних документах. Суд дійшов висновку, інформація про особливі характеристики, які фактично впливають на собівартість продукції, її подальшу реалізацію, зумовлюють окремий облік та зберігання  товару окремо від того, який не має таких характеристик, є обов`язковою та невід`ємною частиною опису (номенклатури) товару. У зв`язку з тим, що позивач не скористався передбаченим пунктом 201.10 статті 201 ПК правом подати скаргу на продавця про порушення порядку виписування податкових накладних, у нього немає права на податковий кредит.
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, не погодився з висновками суду першої інстанції  про неправомірне формування позивачем показників податкового обліку за наслідками операцій з ПАТ ''Дніпронафтопродукт''. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що: 1) передбачений пунктами 14.6, 14.8 та 14.9 Інструкції обов`язок щодо документарного забезпечення обліку нафти і нафтопродуктів, їх кількості й якості, відображення їх руху за бухгалтерським обліком, своєчасне вжиття заходів щодо попередження псування, втрат, нестач та розкрадання нафти і нафтопродуктів, а також створення необхідних умов для їх зберігання встановлено для підприємства, яке здійснює обслуговування та експлуатацію нафтобази, тобто ПАТ ''Дніпронафтопродукт'', а не позивача як поклажодавця. Відпуск нафтопродуктів  позивачу як поклажодавцю здійснювався ПАТ ''Дніпронафтопродукт'' на підставі відповідних заявок, як це передбачено в договорі зберігання (пункт 2.1.3); 2) у додатках №№ 9, 10 до акта перевірки відображено інформацію щодо постачальників позивача (ПАТ ''ТФП НК ''Укрнафта'' (договір поставки №3024/2/2118 від 29.09.2016) та ПАТ ''НПК-Галичина'' (договір поставки №32/16-053/2 від 01.12.2016), а також щодо його покупців; 3) згідно з умовами договорів Товариства з ПАТ ''ТФП НК ''Укртатнафта'' та ПАТ ''НПК-Галичина'' поставка товару здійснюється на умовах «EXW - резервуари нафтобаз ПАТ ''Дніпронафтопродукт'' і інших нафтобаз, що належать ПАТ ''Дніпронафтопродукт'' на праві власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів» і що товар знаходиться в резервуарах ПАТ ''Дніпронафтопродукт''; 4) ТОВ ''Стіл-Профіт'' не здійснювало фізичного переміщення товару (пального) з нафтобази, оскільки  також придбавало його в резервуарах ПАТ ''Дніпронафтопродукт''; 5) довід контролюючого органу, що пальне придбавалось та реалізовувалось в один день, не відповідає фактичним обставинам, оскільки в актах приймання-передачі нафтопродуктів зазначався не один день, а період, впродовж якого покупець мав прийняти товар (календарний місяць). '
Суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими висновки суду першої інстанції з приводу  формування позивачем податкового кредиту в сумі 29' 566'203,00 грн за наслідками операцій з придбання нафтопродуктів у ПАТ ''ТФП НК ''Укрнафта'', зазначивши, що вказана в податкових накладних номенклатура товару дозволяє ідентифікувати здійснену операцію, визначити її зміст, учасників, податковий звітний період та суму податкових зобов`язань, а тому неточності в описі товару не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит. На обґрунтування такого висновку суд апеляційної інстанції також послався на те, що в актах приймання-передачі товару (нафтопродуктів) і в податкових накладних ПАТ вказано однакові код УКТ ЗЕД, кількість і ціна одиниці постачання товару, а тому об`єкт і база оподаткування, суми податкових зобов`язань при складанні податкових накладних не змінилися; код згідно з УКТ ЗЕД пального з присадками та без них співпадає; податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог щодо податкових повідомлень-рішень від 22.01.2018 №00000211401 та №00000211401, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не надав доказів на спростування встановлених в акті перевірки правопорушень, які слугували підставою для прийняття цих податкових повідомлень-рішень. Під час апеляційного перегляду справи представник позивача визнав податкове повідомлення-рішення від 22.01.2018 №00000221401 правомірним.
ГУ ДПС подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 в частині задоволення позовних вимог, у якій заявляє вимоги про скасування вказаних судових рішень та ухвалення нового - про залишення позову без задоволення.
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач вказує на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права при встановленні обставин у справі.
Так, ГУ ДПС наголошує на тому, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. Згідно з доводами відповідача не надання Товариством під час перевірки документа, що засвідчує наявність електронного документа на момент підписання договору фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С16063ЛИ, свідчить, що вказаний правочин не був укладений. На користь того, що операції з фінансового лізингу не мали реального характеру, відповідно до доводів ГУ ДПС, свідчить і та обставина, що ПАТ КБ ''ПриватБанк'' не було власником всього нерухомого майна, яке було предметом договору фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С16063ЛИ. Товариство не надало до перевірки експертний висновок щодо незалежної оцінки нерухомого майна, яке було предметом договору фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С16063ЛИ; акти про введення в експлуатацію основних засобів від 25.08.2016, складені на підставі наказу №3, який підписано директором 25.09.2016, що свідчить про хронологічну не відповідність зазначених документів; підписання між ПАТ КБ ''ПриватБанк'' та ТОВ ''Стіл-Профіт'' договору фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С16063ЛИ за допомогою електронного цифрового підпису мало місце після 22-ої години, що з урахуванням 8-годинного робочого дня сторін правочину ставить під сумнів реальність здійснення операцій.
Доводячи відсутність послуги зі зберігання нафтопродуктів у правовідносинах позивача з ПАТ ''Дніпронафтопродукт''. ГУ ДПС посилається на такі обставини: акти про прийняття нафтопродуктів (палива) на зберігання та акти про видачу (відпуск, відвантаження) нафтопродуктів складені однією датою без зазначення, що це зведені акти; позивач не надав первинні документи, які б відображали умови поставок позивачу палива, яке в подальшому передавалося на зберігання ПАТ ''Дніпронафтопродукт''.
ГУ ДПС зазначає, що виписані ПАТ ''ТФП НК ''Укртатнафта'' на підставі договору поставки нафтопродуктів від 29.09.2016 №3024/2/2118 податкові накладні не відповідають вимогам підпункту «е» пункту 201.1 статті 201 ПК (не відповідність зазначеної номенклатури товару в податкових накладних із номенклатурою в інших первинних документах), у зв`язку з чим та враховуючи, що позивач не звертався зі скаргою на постачальника, податковий кредит у сумі 29' 566' 203,00 грн позивач задекларував неправомірно. 
Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції без змін. На обґрунтування своєї позиції позивач наводить мотиви, які відповідають підставам задоволення позову судами першої та апеляційної інстанцій. 
Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України ''Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ'' від 15.01.2020 №460-ІХ, відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону, та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до частини першої статті 341 КАС.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
У судовому процесі встановлено, що ГУ ДПС здійснило документальну планову виїзну перевірку ТОВ ''Стіл-Профіт'' з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, законодавства зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з  04.06.2015 по 30.06.2017. 
За результатами податкової перевірки складено акт від 24.11.2017 №21199/20-40-14-01-08/39817236 (далі - акт перевірки), в якому зроблені висновки про порушення ТОВ ''Стіл-Профіт':
1)підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК внаслідок завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування на 65' 777' 456,00 грн та заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток на 4' 163' 935,00 грн (в тому числі: за 2016 рік - 1' 824' 000,00 грн, за І квартал 2017 року - 1' 601' 290 грн, за ІІ квартал 2017 року - 738' 645 грн) внаслідок неправомірного включення до складу інших операційних витрат відсоткової винагороди у розмірі 67' 976' 671,94 грн на користь ПАТ КБ ''ПриватБанк'' за договором фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С16063ЛИ, та амортизації основних засобів у розмірі 20' 474' 175,70 грн, нарахованої на балансову вартість основних засобів, вказаних в зазначеному договорі.
Висновок про безпідставне формування Товариством операційних витрат на підставі вказаного правочину контролюючий орган обґрунтовує безтоварним характером операцій з фінансового лізингу, з огляду на те, що надані позивачем до перевірки документи, які стосуються цих операцій, а саме: договір фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С16063ЛИ, додатки №№1, 2, 3 до цього договору, акт №1 прийому-передачі майна, додаткова угода від 20.08.2018 до договору фінансового лізингу - не містять підпису уповноважених осіб та відбитки печатки сторін договору.  Товариство не надало документи, які б підтвердили наявність (сформування) електронного документа (електронних даних) на 20.08.2016 (станом на момент укладення правочину), що відповідно до норм Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, тягне за собою оцінку вище перелічених документів, які надав позивач, як нікчемних. ТОВ ''Стіл-Профіт'' не надало й висновку щодо незалежної експертної оцінки вартості майна, яке було предметом договору фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С16063ЛИ (автомобільні заправні станції (АЗС) з необхідними спорудами та технічними комунікаціями на території Сумської та Чернігівської областей (всього 34 об`єкта). Станом на 20.08.2016 у ПАТ КБ «ПриватБанк» право власності було не на всі об`єкти нерухомого майна, які були предметом договору фінансового лізингу, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Висновок в акті перевірки, що Товариство неправомірно нарахувало у бухгалтерському обліку  амортизацію в розмірі 20474175,70грн  на балансову вартість об`єктів нерухомого майна, отриманого за договором фінансового лізингу, та врахувало цю суму при визначенні оподатковуваного прибутку, вмотивований тим, що Товариство під час проведення перевірки не надало технічних паспортів та/або технічної документації на об`єкти нерухомості, які б характеризували їхній технічний стан та дали б змогу визначити ступінь їхнього зносу, придатність до ведення господарської діяльності, встановлення терміну використання, а відтак підтверджували правильність нарахування амортизації. Також в акті зазначено про  неузгодженість в контексті хронологічної послідовності між актами про введення в експлуатацію основних засобів від 25.08.2016 та наказу від 25.09.2016 №3, на підставі якого складені акти.
Крім вище наведених фактичних підстав, висновок в акті перевірки про порушення Товариством підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК обґрунтований також тим, зо Товариство безпідставно включило до інших операційних витрат 459' 583,34 грн, які сплатило ПАТ «Дніпронафтопродукт» за послуги із зберігання нафтопродуктів відповідно до договору від 30.09.2016 №5783, що є нікчемним правочином.
На обґрунтування висновку про безтоварний характер операцій з надання послуг ГУ ДФС вказало на відсутність у Товариства усіх первинних документів, передбачених договором від 30.09.2016 №5783, які б підтверджували фактичне виконання договірних зобов`язань: до перевірки не надано заявок та інших документів щодо відвантаження товару залізничним або автомобільним транспортом; документів, складання яких передбачено пунктами 14.6, 14.8 та 14.9 Інструкції (журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП, журнал реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) в резервуарах за формою №7-НП, товарну книгу кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою №31-НП); первинних документів щодо підстав та умов придбання Товариством палива,  переданого на зберігання ПАТ «Дніпронафтопродукт», а також щодо підстав та умов реалізації цього палива. 
Контролюючий орган встановив, що відповідно до договорів, прибуткових та видаткових накладних, актів приймання-передачі нафтопродуктів ТОВ «Стіл-Профіт» з контрагентами-постачальниками та покупцями пальне придбавалось та реалізовувалось в один день, транспортування не здійснювалось, що свідчить про  удаваний характер операцій з надання послуг із зберігання.
2)пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 29' 658' 120,00 грн, в тому числі: за жовтень 2016 року - 13' 368' 154,00 грн, за грудень  2016 року - 22' 033,00 грн, за січень 2017 року - 8' 221' 113,00 грн, за лютий 2017 року - 975' 338,00 грн, за квітень  2017року - 7' 071'481,00 грн, внаслідок неправомірного включення до складу податкового кредиту ПДВ в сумах: а) на  91917,00грн - на підставі податкових накладний від 31.10.2016 № 328, від 31.12.2016 №343, від 31.01.2017 №382, від 15.03.2017 №374, від 30.04.2017 № 338, виписаних ПАТ «Дніпронафтопродукт» на постачання Товариству послуг із зберігання нафтопродуктів відповідно до договору від 30.09.2016 №5783; б) 29' 566' 203,00 грн - на підставі податкових накладних від 31.10.2016 №470, від 31.01.2017 №60, від 28.02.2017 №167, від 30.04.2017 №451, виписаних ПАТ «ТФП НК ''Укртатнафта'' на постачання Товариству нафтопродуктів відповідно до договору від 29.09.2016 №3024/2/2118.
Згідно з висновками контролюючого органу позивач не має права на податковий кредит на підставі податкових накладних ПАТ «Дніпронафтопродукт» через відсутність операцій з постачання, а податкових накладних ПАТ «ТНК ''Укртатнафта'' - через не відповідність підпункту «е» пункту 201.1 статті 201 ПК: в податкових накладних невірно зазначено номенклатуру товару (номенклатура товару не відповідає номенклатурі в первинних документах (актах приймання-передачі нафтопродуктів, специфікаціях до договору від 29.09.2016 №3024/2/2118 та паспортах якості). Невідповідність полягала в тому, що опис номенклатури товару в зазначених документах включає помітку, що при виробництві палива дизельного/бензину застосовується багатофункціональний пакет присадок марки Keropur DP Energy, тоді як у податкових накладних опис товару цього не включає. 
3) пункту 201.10 статті 201 ПК, що полягало у порушенні термінів реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), виписаних 31.03.2016 та 31.03.2017, на суму ПДВ 454' 517,10 грн (з пропуском строку до 15 календарних днів), а також на суму ПДВ 1' 005,40 грн (з пропуском строку від 31 до 60 календарних днів).
4) пункту 49.2 статті 49 ПК, що полягало у не поданні до контролюючого органу податкових декларацій з ПДВ за грудень 2005 року, січень та лютий 2016 року.
Встановлені актом перевірки порушення слугували підставою для прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень, з приводу правовірності яких виник спір у цій справі.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 ПК).
Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
За змістом цієї норми обов`язковими для первинного документа є такі ознаки: він має містити відомості про господарську операцію; він підтверджує (фіксує) факт операції.
У свою чергу, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 цього ж Закону).
Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких визначений у цій нормі.
Відповідно до абзацу першого підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 ПК (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, прав і обов`язків сторін, в яких стосується спір у цій справі; далі - так само) об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Відповідно до пунктів 6, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248), витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму залишкової вартості окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму витрат на ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів чи невиробничих нематеріальних активів, віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Пунктом 138.2 статті 138 ПК передбачено, що фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму дооцінки основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат уцінки відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму первісної вартості придбання або виготовлення окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів та витрат на їх ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення, у тому числі віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі продажу такого об`єкта невиробничих основних засобів або нематеріальних активів, але не більше суми доходу (виручки), отриманої від такого продажу.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (абзац перший пункту 198.6 статті 198 ПК).
Аналіз наведених норм свідчить, що формування фінансових показників, які враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку підприємства, а також податкового кредиту для цілей визначення суми податкових зобов`язань з ПДВ, повинно здійснюватися тільки щодо фактичного здійснення господарських операцій, підтверджених належним чином оформленими первинними документами та іншими обліковими документами, складання яких для оформлення операцій певного виду передбачено правовими нормами. 
При цьому презюмується, що такі документи є достовірними, а зафіксована в них інформація розкриває справжній зміст господарської операції, свідчить про її економічну вигоду (виправданість, ризик). 
Якщо певна господарська операція не відбулася або її зміст інший, ніж той, стосовно якого складені документи, підстави для відтворення фінансових показників операції в податковому обліку відсутні (в разі якщо документи складені про людське око) або ж операція відтворюється відповідно до її дійсного змісту, що відповідає такому принципу бухгалтерського обліку, як превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Ці положення, в силу норми частини другої статті 3 зазначеного Закону, згідно з якою податковий облік ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, в повній мірі стосуються і податкового обліку.
За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.
Згідно з нормою абзацу першого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі - КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків відтворив у фінансовому звіті суми витрат та/або задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене відповідає нормі частини першої статті 77 КАС, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відхиляючи доводи контролюючого органу про завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток та заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток за наслідками включення до складу операційних витрат відсоткової винагороди ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С16063ЛИ у загальній сумі 67' 976' 671,94 грн та амортизації основних засобів, отриманих за зазначеним договором, у загальній сумі 20'474' 175,70 грн, суди попередніх інстанцій зробили обґрунтований висновок, що ці доводи не відповідають встановленим у справі обставинам.
Як встановлено у судовому процесі, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Стіл - Профіт» 19.02.2016 укладено угоду про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа, відповідно до якої представники сторін на умовах акредитованого центру сертифікації ключів (АЦСК) ПАТ КБ «Приватбанк» (свідоцтво про акредитацію центру сертифікації ключів Серії СА №26 , атестат відповідності, виданий Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України від 25.03.2011 за №4262, експертний висновок від 30.05.2011 №05/1-2057) засвідчують свою згоду, що ведення документообігу, в тому числі: підписання правочинів, угод, договорів, додаткових угод (до договорів на паперовому носії інформації/до договорів складених за допомогою електронного цифрового підпису) та інших документів, які будуть укладатися/оформлятися сторонами, може здійснюватися як шляхом власноручного підписання, так і шляхом накладання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа, який видано АЦСК. 
Між ПАТ КБ «ПриватБанк» (лізингодавець) та  ТОВ «Стіл-Профіт» (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С16063ЛИ, відповідно до якого банк (власник нерухомого майна, яке зазначено у додатку №1 до договору) передає ТОВ «Стіл-Профіт» на умовах фінансового лізингу майно у платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів - у власність у визначені цим договором строки. Відповідно до додатку 1 до договору фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С160063ЛИ нерухомим майном, яке банк передає лізингоодержувачу, є автомобільні заправні станції (АЗС) з необхідними спорудами та технічними комунікаціями, які розташовані на території Сумської та Чернігівської областей, всього 34 об`єкта.
Пунктом 10.4 договору передбачено, що договір та додатки укладено/підписано з використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа АЦСК ПАТ КБ «Приватбанк» у порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 19.02.2016.
Приєднаний до матеріалів справи протокол підписів від 20.08.2016 свідчить, що договір фінансового лізингу №4С16063ЛИ підписаний з використанням електронного цифрового підпису та печатки від ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 (дата та час підпису - 20.08.2016, 22:37, час накладення електронної печатки - 22:38), від ТОВ «Стіл - Профіт» ОСОБА_2, (дата та час підпису та накладання електронної печатки - 20.08.2016 22:22); сертифікати діючі, а підписи вірні.
Частиною першою статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 №723/97-ВР передбачено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.
Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 № 851-ІV (далі - Закон №851-ІV ) визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (стаття 8 Закону № 851-ІV).
Відповідно до положень статті 3 Закону №851-ІV електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.
Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Статтею 4 Закону №851-ІV визначено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Застосувавши наведені норми, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що договір фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С16063ЛИ, підписаний уповноваженими представниками ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Стіл-Профі» з використанням електронного цифрового підпису з чинним сертифікатом, відповідає встановленій законом формі правочину.
Посилання ГУ ДПС на факт підписання договору з використанням електронного цифрового підпису після 22-ої години, тобто поза межами робочого часу сторін правочину, не є підставою для визнання електронного підпису недійсним, оскільки Законом № 851-ІV не встановлені обмеження щодо часу вчинення електронного підпису, зокрема із застосуванням тривалості робочого дня.
Стосовно тверджень контролюючого органу, що ПАТ КБ «ПриватБанк» передало у лізинг майно, власником якого не було, то встановлені судами попередніх інстанцій обставини у справі свідчать про їхню неспроможність.
Відповідно до пункту 3.1 договору фінансового лізингу №4С16063ЛИ від 20.08.2016 передача (приймання) майна в лізинг здійснюється за актом прийому-передачі майна, зазначеним у додатку №3, що є невід`ємною частиною договору. З моменту підписання додатка №3, лізінгоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує в повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну в результаті експлуатації майна.
Пунктом 9.2 вказаного договору передбачено, що договір є укладеним з дати підписання та скріплення печатками сторін та набуває чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін акта прийому-передачі майна (додаток №3).
Судами встановлено, що акт №1 прийому-передачі майна (додаток №3 до договору лізингу) підписаний та скріплений печатками ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Стіл-Профіт» з використанням електронного цифрового підпису та печатки 25.08.2016, що підтверджується протоколом підписів.
Таким чином, договір фінансового лізингу від 20.08.2016 №4С16063ЛИ набув чинності  25.08.2016, а, у свою чергу, судами встановлено, що станом на вказану дату ПАТ КБ «ПриватБанк» було власником всього нерухомого майна, яке передавалося у фінансовий лізинг.
Колегія суддів суду касаційної інстанції також погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивач правомірно нарахував амортизацію основних засобів на вартість об`єктів нерухомості (АЗС), отримані за договором від 20.08.2016 №4С16063ЛИ.
Так, підпунктом 138.3.1 пункту 138.3 статті 138 ПК визначено, що розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2 - 138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім «виробничого» методу. Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.
Згідно з частиною другою статті 74 КАС обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Законом не встановлено, що розрахунок амортизації основних засобів повинен здійснюватися на підставі чи за обов`язкової наявності технічного паспорту.
Одні лише недоліки (помилки, дефекти) в документах ( це стосується хронологічної не відповідності актів про введення в експлуатацію основних засобів та наказу про введення основних засобів в експлуатацію)  не є достатньою підставою для висновку, що Товариство не отримало в лізинг основні засоби та не використовувало їх у господарській діяльності, а відтак, що амортизація була нарахована Товариством незаконно. 
Застосувавши норми пунктів 14.1, 14.6, 14.8 та 14.9 Інструкції, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що документи, на відсутність яких у Товариства посилається ГУ ДПС, доводячи безтоварність операцій з надання послуг із зберігання нафтопродуктів між Товариством та ПАТ «Дніпронафтопродукт» (журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП, журнал реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) в резервуарах за формою №7-НП, товарна книга кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою №31-НП) стосуються обліку руху нафти і нафтопродуктів, який здійснюється підприємством, що займається обслуговуванням та експлуатацією нафтобази. Таким підприємством є ПАТ «Дніпронафтопродукт», а не позивач. Наявність у ПАТ «Дніпронафтопродукт» такого роду документів щодо прийняття нафтопродуктів на зберігання від позивача контролюючий орган не перевіряв.
У додатках 9 та 10 до акта перевірки зазначено перелік постачальників позивача - ПАТ «ТФП НК «Укртатнафта» (договір №3024/2/2118 від 29.09.2016) та ПАТ «НПК-Галичина» (договір №32/16-053/2 від 01.12.2016), а також покупців ТОВ «Стіл-Профіт», що спростовує довід відповідача про не підтвердження Товариством обставин щодо постачальника, умов та дати придбання палива.
Суд апеляційної інстанції слушно врахував пояснення позивача, що договорами з ПАТ «НКТ «Укртатнафта» та ПАТ «НПК-Галичина», а також його договорами з покупцями передбачено, що паливо знаходиться в резервуарах ПАТ «Дніпронафтопродукт», у зв`язку з чим Товариство не здійснювало фізичного переміщення товару (палива) з нафтобази, оскільки придбавало його в резервуарах ПАТ «Дніпронафтопродукт», а тому повинно було платити за послуги зі зберігання.
Суд апеляційної інстанції також встановив, що товар позивачем придбавався на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на праві власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.
Висновки суду першої інстанції про те, що пальне придбавалось та реалізовувалось позивачем в один день, обґрунтовано оцінено судом апеляційної інстанції як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в актах приймання-передачі нафтопродуктів зазначена не конкретна дата, а календарний місяць, протягом якого покупець мав прийняти товар (жовтень, грудень 2016 року, січень, лютий, квітень 2017 року).
Відповідно до наведеного,  суд касаційної інстанції визнає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції, що у контролюючого органу не було правових підстав для виключення з податкового обліку Товариства  з податку на прибуток витрат у сумі 459' 583,00 грн, а з ПДВ - податкового кредиту в сумі 91' 917,00 грн.
Суд апеляційної інстанції встановив, що між ПАТ «ТФП НК «Укртатнафта» (постачальник) та ТОВ «Стіл-Профіт» (покупець) 29.09.2016 укладено договір №3024/2/2118 поставки нафтопродуктів в асортименті, кількості та за ціною, узгодженими сторонами в додатках (специфікаціях) до договору.
ПАТ «ТФП НК «Укртатнафта» та ТОВ «Стіл-Профіт» підписано акти приймання - передачі нафтопродуктів від 31.10.2016 №1/10, від 31.01.2017 №1/01, від 28.02.2017 №01/02, від 30.04.2017 №01/04.
Відповідно до вказаних актів та паспортів якості нафтопродуктів позивачу було передано: - паливо дизельне ДП-Л-Євро4-ВО з поміткою, що при виробництві палива дизельного застосовується багатофункціональний пакет присадок марки «Keropur DP Energy»; - паливо дизельне ДП-3-Євро4-ВО з поміткою, що при виробництві палива дизельного застосовується багатофункціональний пакет присадок марки «Keropur DP Energy»; - паливо дизельне ДП-Арк-Євро4-ВО з поміткою, що при виробництві палива дизельного застосовується багатофункціональний пакет присадок марки «Keropur DP Energy»; - бензин автомобільний А-92-Євро4-Е5 з поміткою, що при виробництві бензину застосовується багатофункціональний пакет присадок марки «Keropur Energy» концерну «Basf» з миючими властивостями; - бензин автомобільний А-95-Євро4-Е5; - бензин автомобільний А-95-Євро4-Е5 з поміткою, що при виробництві бензину застосовується багатофункціональний пакет присадок марки «Keropur Energy» концерну «Basf» з миючими властивостями; - паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО з поміткою, що при виробництві палива дизельного застосовується багатофункціональний пакет присадок марки «Keropur DP Energy»; - паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-ВО з поміткою, що при виробництві палива дизельного застосовується багатофункціональний пакет присадок марки «Keropur DP Energy».
ПАТ «ТФП НК «Укртатнафта» складено податкові накладні від 31.10.2016 №470, від 31.01.2017 № 60, від 28.02.2017 №167, від 30.04.2017 №451, на загальну суму ПДВ 29' 566' 203,00 грн, яка включена Товариством до податкового кредиту в податкових деклараціях з ПДВ  за відповідні податкові звітні періоди.
У графі «номенклатура товарів/послуг продавця» податкових накладних не зазначено, що «при виробництві палива дизельного застосовується багатофункціональний пакет присадок марки «Keropur DP Energy», «при виробництві бензину застосовується багатофункціональний пакет присадок марки «Keropur Energy» концерну «Basf» з миючими властивостями».
Як передбачено пунктом 201.1 статті 201 ПК, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, зокрема, опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг (підпункт «е»).
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абзац другий пункту 201.10 статті 201 ПК).
Відповідно до абзацу першого пункту 198.6 статі 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції встановив, що податкові накладні, яких стосується спір, зареєстровані в ЄРПН, а зазначена в них номенклатура товару дозволяє ідентифікувати здійснену операцію, її зміст, учасників, податковий звітний період, встановити суму податкових зобов`язань. Зазначений у податкових накладних код УКТ ЗЕД відповідає коду в актах приймання-передачі, так само, як кількість і ціна одиниці постачання товару, а тому об`єкт і база оподаткування, суми податкових зобов`язань при складанні податкових накладних не змінилися.
За таких обставин, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, що неповнота  в описі товару в податкових накладних, на яку посилається контролюючий орган, не може бути підставою для позбавлення Товариства права на податковий кредит. 
Оцінка доказів судом апеляційної інстанції, на підставі якої встановлено обставини у цій справі, відповідає правилам оцінки доказів, визначеним статтею 90 КАС, зокрема правилу оцінки судом належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вмотивованого відхилення або врахування кожного доказу.
Ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог відповідає вимогам частин першої - третьої статті 242 КАС щодо законності і обґрунтованості судового рішення.
Згідно з пунктом другим частини першої статті 350 КАС (в редакції, чинній до внесення змін в цю статтю згідно із Законом від 15.01.2020 №460-ІХ, яка набрала чинності 08.02.2020 та підлягає застосуванню при касаційному перегляді цієї справи відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 250, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Є.А. Усенко М.М. Гімон   М.Б. Гусак