КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 756/5732/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9137/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Андрейчук Т.В. 
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
17 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.
                  секретар - Лащевська Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соколов Олександр Євгенович, про визнання відсутнім права на спадкування, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року, 
 
встановив:
у квітні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати відсутнім у ОСОБА_3 права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що заповіт, складений ОСОБА_4 06 листопада 2019 року є нікчемним. 
Також позивач просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне померлому ОСОБА_4 майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та паркомісце у вказаному будинку;  Ѕ частину нежилих приміщень з №1 по №9 (групи приміщень №12), №1 (групи приміщень №13), з №1 по №8 (групи приміщень №14) (в літ. А), розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль марки «Infiniti QX50», 2019 року випуску. 
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року у задоволенні заяви було відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне засівання судом обставин, що мають значення для справи.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивач посилалась на те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідач може набути право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, що у випадку задоволення позовних вимог призведе до необхідності звертатись з новими позовними вимогами. 
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року у задоволенні заяви було відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову у обраний спосіб може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.
У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що невжиття заходів забезпечення позову у обраний спосіб може призвести до переходу права власності на спадкове майно до відповідача в порядку спадкування за заповітом. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Виділені матеріали справи свідчать про те, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 є визнання відсутнім у відповідача ОСОБА_3 права на спадкування після смерті ОСОБА_4 .  Також зі змісту позовної заяви вбачається, що позовних вимог з приводу нерухомого майна, на яке позивач просить накласти арешт, вона не заявляла. Станом на момент звернення до суду з вимогами про забезпечення позову право власності на зазначене майно було зареєстроване за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня  2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вказане свідчить про те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
Так, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Саме лише посилання у заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанова Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17).
Разом з тим, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить обґрунтованих підстав існування загрози невиконання судового рішення, як і не містить посилання на докази, які б вказували, що відповідач вчиняє дії щодо спірного майна, які у подальшому стануть причиною неможливості виконання судового рішення у зв`язку із задоволенням позову.
Крім того, відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.
Як вбачається зі змісту позовних вимог, у разі задоволення позову і визнання відсутнім у ОСОБА_3 права на спадкування за заповітом після ОСОБА_4 , таке рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, тому буде виконане незалежно від подальшої процесуальної поведінки відповідача. Крім того, у разі задоволення позову таке рішення може бути виконане без будь-яких перешкод так само незалежно від подальшої поведінки відповідача і незалежно від подальшої долі спадкового майна. 
Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 року (справа № 369/8751/20).
На підставі вказаного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки остання не обґрунтувала необхідності і можливості застосування вказаного нею заходу забезпечення позову.
Доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , висловлені в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, про те, що забезпечення позову в даному випадку необхідне не у зв`язку з існуванням загрози невиконання рішення, а для ефективного захисту права власності позивача, також не спростовують висновок суду, оскільки предметом розгляду в даному спорі є встановлення наявності або відсутності у відповідача ОСОБА_3 права на спадкування за заповітом, тоді як питання щодо визнання права власності на спадкове майно позивачем не порушується.
Крім того, матеріали справи містять копію постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є. від 30 квітня 2021 року про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину на майно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення судом даної справи. Посилання представників ОСОБА_1 на те, що вказана постанова може бути оскаржена та скасована, що призведе до можливості ОСОБА_3 зареєструвати за собою право власності на спадкове майно, також не є підставою для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спадкове майно, тоді як позивач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони нотаріусу вчиняти дії, спрямовані на видачу свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Враховуючи викладене, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 17 червня 2021 року.
 
Головуючий
 
Судді