РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/3553/20
Провадження № 22-ц/4815/406/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.,
секретар судового засідання – Пиляй І. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу
Фокіна Анастасія Борисівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2020 року у складі судді Бучко Т. М., ухвалене в м. Рівне о 16 годині 36 хвилин, повний текст рішення складено28 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Фокіної Анастасії Борисівни про стягнення моральної шкоди за фактом незаконного нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та реєстрації права власності. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 19 листопада 2014 року приватним нотаріусом Фокіною А. Б. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2016 року, яке набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Рівненської області від 01 березня 2017 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною А. Б., та встановлено порушення порядку вчинення нотаріальних та реєстраційних дій в силу наявності накладеного арешту та не скасованого права власності ОСОБА_1 .. Рішення у справі № 569/12714/16 є преюдиційним та не потребує доказування. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01 березня 2017 року встановлено, що договір купівлі-продажу квартири 19 листопада 2014 року не міг бути посвідчений нотаріально та зареєстрований в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна, оскільки в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містилася інформація про накладення арешту на спірну квартиру згідно ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2012 року, а не на конкретну фізичну особу ОСОБА_1 .. Посвідчення договору проведено нотаріусом за відсутності належного правовстановлюючого документа – заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 1715/14099/12 від 07 червня 2013 року з відміткою про набрання законної сили судовим рішенням. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях протягом тривалого часу, викликаних неправомірними діями відповідача, приниження честі і гідності, понесення моральних затрат у доказуванні своєї правоти у суді з моменту вчинення 19 листопада 2014 року по момент відновлення права власності за ОСОБА_1 згідно рішення суду від 1 березня 2017 року. Просив суд стягнути з приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Фокіної А. Б. моральну шкоду в сумі 100 000 гривень у зв`язку з незаконним нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року та реєстрації права власності за ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване належними, достатніми та достовірними доказами на підтвердження дотримання приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною Анастасією Борисівною вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при посвідченні договору купівлі-продажу спірної квартири та при державній реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 .. Судом також враховано і ту обставину, що відповідач не могла здійснити пошук за реєстраційним номером запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, оскільки такий запис в результаті отриманих відомостей не був виявлений. Наявність запису про арешт належного ОСОБА_1 нерухомого майна, який був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 3 серпня 2012 року, можна було б виявити лише здійснивши пошук за ідентифікаційними даними особи, щодо майна якої встановлено обтяження ( ОСОБА_1 ). Однак, оскільки на момент вчинення нотаріальної дії ОСОБА_1 відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не був власником квартири та не виступав стороною правочину, обов`язок здійснювати пошук в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за його особою у нотаріуса відсутній.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про те, що нотаріусом при посвідченні оскаржуваних правочинів було дотримано норми законодавства та вважає, що такий висновок суду суперечить ст. 47 Закону України «Про нотаріат», котрим передбачено, що для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Додає, що на момент вчинення нотаріальної дії відповідачем копія заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі №1715/14099/12 від 07 червня 2013 року не містила відмітки про набрання законної сили судовим рішенням відповідно до вимог абз. 3 п. 28.17 Наказу ДСА України № 173 від 18.12.2013 року, що підтверджується матеріалами справи. Зазначає, що суд не дослідив Витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень, де відсутня відмітка про набрання заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07.06.2013 року законної сили. Звертає увагу, що обов`язок перевірити правовстановлюючий документ на відповідність вимогам законодавства покладено законом на відповідача, а також на пункт 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили, а також на положення ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає, що угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно. 
Вважає, що висновок суду про відсутність обов`язку відповідача здійснити перевірку правовстановлюючого документа – заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі №1715/14099/12 від 07.06.2013 року є таким, що не відповідає вимогам закону, а відтак є протиправним. Звертає увагу, що при умові належної перевірки відповідачем правовстановлюючого документу (вищевказаного рішення) з допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень вона могла б виявити наявність ухвали про арешт від 01 серпня 2012 року і це стало б підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій. Додає, що законодавством не передбачено ідентифікаторів пошуку в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна «за сторонами правочину», натомість ідентифікатори пошуку чітко визначені пунктом 4 Порядку, затвердженого Наказом Мін`юсту №1844/5 від 14 грудня 2012 року, яких відповідач не дотримувалася. Із наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Фокіна Анастасія Борисівна вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 24 лютого 2011 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 18364346 зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2012 року за заявою про забезпечення позову у цивільній справі № 1715/14099/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 .. Запис про реєстрацію арешту нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2012 року внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 1282353 Першою рівненською державною нотаріальною конторою.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 червня 2013 року у справі № 1715/14099/12 виділено у приватну власність ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру зареєстровано 27 грудня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Гакало О. М..

19 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною А. Б. 19 листопада 2014 року. Одночасно приватним нотаріусомРівненського міського нотаріального округу Фокіною А.Б. як державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення № 17323914 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру з реєстраційним номером 257796256101, що розташована в АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 ..
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2014 року заочне рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розлучення та поділ майна скасовано. 

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року у справі № 817/3592/14, яка набрала законної сили 05 травня 2015 року, визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 9607120 від 27 грудня 2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Гакало О. М. про проведення державної реєстрації права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 ..

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2016 року, яке залишене без зміни ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 01 березня 2017 року, у цивільній справі № 569/12714/16-ц визнано недійсним укладений 19 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною А.Б. та зареєстрованого в реєстрі № 3059.

14 квітня 2017 року державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Харитоновою Г. В. проведено реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ..

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Фокіної А. Б. моральну шкоду, яка була йому завдана її протиправними діями, пов`язаними із реєстрацію договору купівлі-продажу та подальшої реєстрації права власності, обґрунтовуючи свої вимоги положеннями ст.1174 ЦК України.

Так, згідно ч.1 ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Неправомірність рішення, дій або бездіяльності посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Приватний нотаріус за своїм правовим статусом не є ні посадовою, ні службовою особою органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Більш того, згідно з ч.2 ст.28 Закону України «Про нотаріат», держава не несе відповідальності за шкоду, заподіяну неправомірними діями приватного нотаріуса при здійсненні ним нотаріальної діяльності, функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про нотаріат» шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі. Нотаріус  не  несе  відповідальності  у  разі,  якщо  особа,  яка  звернулася  до  нотаріуса  за  вчиненням  нотаріальної  дії:  подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала  недійсні  та/або  підроблені  документи;  не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа.

Таким чином, для притягнення приватного нотаріуса до цивільно-правової відповідальності на загальних підставах підлягають встановленню всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Довести наявність цих елементів має саме позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У випадку доведення особою, яка завдала шкоди, що шкоди завдано не з її вини, вона звільняється від її відшкодування відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України.

За положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди обґрунтовані тим, що внаслідок, на його думку, неправомірних дій відповідача при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу спірної квартири та при державній реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 він був змушений протягом тривалого часу відстоювати своє право власності на квартиру, переживав психологічне напруження та незручності, що виникли внаслідок позбавлення його права власності на нерухоме майно, тривалу невизначеність спірних правовідносин щодо майна, негативні зміни у психічному стані.

Відповідно до ст.54 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди.

Угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється (ч.1 ст.55 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно з п.1.7 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру, садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі якщо подані документи не містять усіх передбачених законодавством відомостей або в таких документах міститься суперечлива інформація, нотаріус може запитувати від відповідних суб`єктів (органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які видавали такі документи) інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для вчинення нотаріальної дії та/або проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Як зазначено вище, 19 листопада 2014 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною А. Б. посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

Для посвідчення цього договору приватному нотаріусу було надано копію заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 червня 2013 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 15581260 від 27 грудня 2013 року.

Відповідно до ч.2 ст.46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатом формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

В порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно при посвідченні цього договору приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною А. Б. було здійснено пошук відомостей про зареєстровані речові права на об`єкт нерухомого майна (квартиру АДРЕСА_1 ) за ідентифікатором 77204295, в результаті якого встановлено наявність запису про право власності 4104162 про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3 ..

Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для відмови нотаріусом у посвідченні договору купівлі-продажу та натомість вказують на те, що таке посвідчення договору відбувалося у відповідності до вимог законодавства, що регулює порядок вчинення відповідних нотаріальних дій.

Покликання апелянта на те, що подані для посвідчення договору купівлі-продажу документи містили суперечливу інформацію щодо належності відчужувану права власності на майно, про те, що власником квартири на той момент був ОСОБА_1 , не доведені належними і достовірними доказами, а тому апеляційним судом відхиляються.

Так, відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною А. Б. 19 листопада 2014 року одночасно із посвідченням договору купівлі-продажу як державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення № 17323914 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру з реєстраційним номером 257796256101, що розташована в АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 ..

Покликання апелянта на неналежно здійснений приватним нотаріусом пошук інформації в державних реєстрів та нездійснення його за реквізитом «сторони правочину», то вони не можуть судом братися до уваги, адже з огляду на наявність зареєстрованого у встановленому законом порядку права власності на квартиру за ОСОБА_3 у приватного нотаріуса Фокіної А. Б. не було підстав ставити під сумнів чи перевіряти на відповідність вимогам законодавства заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області, яке за наявності відтиску печатки суду і підпису судді та відсутності застереження щодо не набрання ним законної сили не є очевидно невідповідним чи підробленим. 

Крім того, при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав приватний нотаріус додатково здійснила пошук у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ідентифікатором «ідентифікаційні дані фізичної або юридичної особи (особи, щодо майна якої встановлено обтяження/боржника) щодо набувача майна ( ОСОБА_2 ). 

Згідно ч.5 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону.

Наведені обставини свідчать про відсутність у приватного нотаріуса обов`язку перевіряти за ідентифікатором «ідентифікаційні дані фізичної або юридичної особи (особи, щодо майна якої встановлено обтяження/боржника) особу попереднього власника квартири.

За наведеного апеляційний суд приходить до переконання про те, що посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, він міг слугувати підставою для державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 , а відтак жодних протиправних дій з боку приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Фокіної А. Б. за цих обставин не встановлено, що, у свою чергу, є підставою для відмови у позові про стягнення моральної шкоди, завданої протиправними діями при вчиненні нотаріального посвідчення договору та державної реєстрації права власності.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом
на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2021 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Боймиструк С. В.
                                       
                               Гордійчук С. О.