ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА  

20 квітня 2021 року           справа №360/4485/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 360/4485/19 (суддя в І інстанції Захарова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні,

                                                          УСТАНОВИВ:

21 січня 2021 року до місцевого суду надійшла заява Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - ГУНП в Луганській області) про поворот виконання судового рішення у справі № 360/4485/19 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Луганській області про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
Заява обґрунтована тим, що у жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУНП в Луганській області, в якому просив стягнути з ГУНП в Луганській області середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 22 410,24 грн. Луганський окружний адміністративний суд рішенням від 20.12.2019 позов задовольнив повністю та стягнув з ГУНП в Луганській області на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.12.2017 по 28.02.2018 в сумі 22 410,24 грн. з відрахуванням установлених законом податків та зборів.
Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 11.03.2020 за результатами розгляду апеляційної скарги ГУНП в Луганській області рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 змінив, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в частині розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: зазначивши замість «в сумі 22 410 гривень 24 коп.» слова і цифри «в сумі 22 060,08 грн». 
На виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі № 360/4485/19 ГУНП в Луганській області відповідно до платіжного доручення від 23.03.2020 № 1035 на картрахунок ОСОБА_1 перераховано грошові кошти у розмірі 22 060,08 (утримано обов`язкові податки та збори ПДФО - 18% - 3365,10 грн, військовий збір 1,5% - 280,42 грн., загалом утримано 3365,10 грн.) та на рахунок останнього перераховано 18 414,56 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 23.03.2020 № 1035. 
Не погодившись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції, ГУНП в Луганській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою. 
Постановою Верховного Суду від 23.12.2020 касаційну скаргу ГУНП в Луганській області задоволено частково, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі № 360/4485/19 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Луганській області про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені - скасовано. 
Позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП в Луганській області про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні залишено без розгляду.
Позивачу за рішенням суду було сплачено середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.12.2017 по 28.02.2018 в сумі 22 410,24 гривень з відрахуванням установлених законом податків та зборів.
Відповідач вважав, що виплата, здійснена ним відповідачу, не відноситься до переліку підстав, визначених статтею 381 КАС України, за яким не здійснюється поворот виконання рішень.
Просив допустити поворот виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 у адміністративній справі № 360/4485/19, які були скасовані постановою Верховного Суду від 23.12.2020, а також стягнути з позивача на користь відповідача грошові кошти у розмірі 22 060,08.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року У задоволенні заяви ГУНП в Луганській області про поворот виконання судового рішення у справі № 360/4485/19 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП поліції в Луганській області про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду, ГУНП в Луганській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про поворот виконання судового рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що місцевим судом не надано належну правову оцінку тому, що середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до заробітної плати чи іншого грошового утримання.
Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про поворот виконання судового рішення, місцевий суд, з посиланням на постанову Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 9557/10/1570, виходив з того, що самої лише обставини щодо скасування судового рішення про присудження позивачу грошового утримання є не достатнім та не є підставою для застосування приписів статті 380 КАС України.
Суд вважав, що в матеріалах справи відсутні та заявником не надані відомості на підтвердження того, що скасовані рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 та постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі № 360/4485/19 були обґрунтовані повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.
З такими висновками не погоджується колегія суддів, виходячи з такого.
Як передбачено п.2 ч.1 ст.380 КАС України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він залишає позов без розгляду.
Відповідно до ч.7 ст.380 КАС України, якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою цієї статті, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно з ч.5 ст.380 КАС України до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем.
Колегія суддів звертає увагу, що поворот виконання судового рішення є інститутом адміністративного судочинства, що спрямований на повернення стягнутих грошових сум на підставі рішення суду, що було скасоване.
Особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ врегульовані статтею 381 КАС України.
Відповідно до вимог ст. 381 КАС України поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.
Зі змісту зазначеної правової норми вбачається, що вона застосовується до рішень про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби.
Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами по справі, 23.03.2020 ГУНП в Луганській області проведено перерахунок коштів на користь позивача у сумі 18414,56 грн (а.с.217).
Як було зазначено вище, судовими рішеннями у справі № 360/4485/19 було стягнуто з ГУНП в Луганській області на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. 
На виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі № 360/4485/19 ГУНП в Луганській області відповідно до платіжного доручення від 23.03.2020 № 1035 на картрахунок ОСОБА_1 перераховано грошові кошти у розмірі 22 060,08 грн (яка утримує в собі належні відрахування у вигляді податку з доходів фізичних осіб та військового збору), а на рахунок останнього перераховано 18414,56 грн. 
Відповідно до п.3 розділу I наказу МВС України від 06.04.2016 № 260, яким затверджено порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять:
1) посадовий оклад;
2) оклад за спеціальним званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);
4) премії;
5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.
Норми статей 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розділу VII «Оплата праці» зазначеного Кодексу; за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання, а є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.
Таким чином, вимоги про стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні не є вимогами про стягнення заробітної плати.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).
Тобто, стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до переліку підстав, визначених ст. 381 КАС України, за яким поворот виконання рішень здійснюється лише за вказаних в ній виняткових обставин.
Отже, на вказані суми розповсюджуються загальні правила щодо повороту виконання, тому місцевий суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про поворот виконання судового рішення.
Посилання місцевого на правові позиції Верховного Суду, висловлені в постановах від 04.04.2018 у справі № 2а-9320/11/0308 та від 22.08.2019 у справі № 9557/10/1570, колегія суддів не бере до уваги, оскільки правовідносини у таких справах стосувались розгляду заяв про поворот виконання рішення, зокрема, щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а не за час затримки розрахунку при звільненні.
Вказані обставини свідчать про допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального законодавства, про яке зазначається стороною у справі, і яке є підставою для скасування судового рішення.
При цьому з позивача слід стягнути кошти, які ним фактично отримані - в розмірі 18 414,56 грн, тобто, не слід відшкодовувати сплачені відповідачем при виплаті позивачу податки та обов`язкові платежі, тому відповідна заява задовольняється частково.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, оскільки наведені обставини показали, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про поворот виконання рішення суду.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 315, 316, 320, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                   ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області - задовольнити частково.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 360/4485/19 - скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким заяву Головного управління Національної поліції в Луганській області про поворот виконання судового рішення у справі № 360/4485/19 - задовольнити частково.
Здійснити поворот виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020, які були скасовані постановою Верховного Суду від 23.10.2020 у справі № 360/4485/19, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Головного управління Національної поліції в Луганській області (код ЄДРПОУ 40108845, юридична адреса: 93406, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 1) грошові кошти у розмірі 18 414,56 (вісімнадцять тисяч чотириста чотирнадцять гривень) 56 копійок.
Повне судове рішення - 20 квітня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін

                                                                                                                                                                                                                                                 Т. Г. Гаврищук