УХВАЛА

14 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 440/4478/20
адміністративне провадження № К/9901/19182/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 
перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі №440/4478/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 20.09.2017 по 09.06.2020;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 встановити, для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 20.09.2017 базовий місяць січень 2008 року, а з 01.03.2018 фіксовану суму індексації в розмірі 3881,83 грн;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити з урахуванням січня 2008 року як базового місяця та фіксованої суми індексації в розмірі 3881,83 грн, на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 20.09.2017 по 09.06.2020 в сумі 128349,99 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 20.09.2017 по грудень 2018 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 20.09.2017 по березень 2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця та за період з березня 2018 року по грудень 2018 року з урахуванням березня 2018 року як базового місяця.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України подала апеляційну скаргу.
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року в задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено. Визнано причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у справі №440/4478/20 неповажними та залишено без руху подану апеляційну скаргу з наданням строку для усунення недоліків шляхом сплати судового збору у розмірі 1261, 20 грн та заяви (клопотання) про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначення інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у справі № 440/4478/20.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у справі №440/4478/20 на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
Вважаючи таке судове рішення суду апеляційної інстанції ухваленим із порушенням вимог процесуального закону, відповідач оскаржив його в касаційному порядку.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що наведені апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними.
Відповідно до вимог частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною другою статті 295 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Судом апеляційної інстанції зазначено, що оскаржуване рішення Полтавського окружного адміністративного суду прийнято 23 жовтня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копію оскаржуваного рішення скеровано судом на адресу відповідача 18 грудня 2020 року. 
Апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 01 березня 2021 року, про що свідчить відмітка на конверті в якому надійшла апеляційна скарга, тобто вже після закінчення встановленого процесуальним законом тридцятиденного строку на її подання.
Копію повного тексту рішення суду першої інстанції апелянт отримав 24 грудня 2020 року, про що зазначав скаржник в апеляційній скарзі та в заяві про поновлення строку.
Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження відповідач послався на довготривалу процедуру погодження надання дозволу щодо оскарження чи неоскарження судового рішення.
Суд апеляційної інстанції зауважив, що довготривала процедура погодження щодо оскарження чи неоскарження судового рішення, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення, тобто зазначені обставини не є поважними підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження. 
Частиною третьою статті 298 КАС України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Оскільки апеляційну скаргу подано після закінчення строків на апеляційне оскарження, а причини пропуску строку вказані скаржником визнано неповажними, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення скарги без руху та надання скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом подання відповідної заяви із зазначенням інших поважних причин пропуску строку.
На виконання вимог ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року, скаржником подано до суду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження. 
Суд апеляційної інстанції визнав неповажними доводи апелянта наведені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та оскаржуваною ухвалою відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не є такими, що не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Доводи касаційної скарги не спростовують і не ставлять під сумнів установлені судом апеляційної інстанції обставини, а до скарги не додано будь-яких доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, які би зумовлювали об`єктивну неможливість вчасного звернення з апеляційною скаргою.
Отже, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження з підстав пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження, вірно застосував положення статті 299 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій статті 328 КАС України, який включає й ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 3, 333 КАС України, 

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі №440/4478/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов Л.О. Єресько   А.Г. Загороднюк