ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4486/20  Номер провадження 22-ц/814/794/21	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 жовтня 2020 року (ухвалене суддею Предоляк О.С., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відстуні) у справі за позовом  ОСОБА_2  до  ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,- 
В С Т А Н О В И В :
У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 01 вересня 2007 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 . Від зареєстрованого шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім?ю, у зв?язку з чим просить розірвати шлюб. Фактично шлюбні відносини припинені з листопада 2018 року.
Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.
Шлюб, зареєстрований 01 вересня 2007 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 423 - розірвано.
Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишено ОСОБА_1 .
Роз?яснено порядок оскарження заочного рішення.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2021 року заяву  ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2  до  ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - залишено без задоволення.
З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 жовтня 2020 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи. 
Зокрема вказує, що вказане заочне рішення постановлено судом у відсутність відповідача, без належного її повідомлення про час і місце розгляду даної справи, внаслідок чого вважає, що було порушено її права, а також права малолітнього сина. Крім того, посилається на те, що суд в порушення вимог ст.111 СК України не вжив жодних (будь-яких) заходів щодо примирення подружжя.
Від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Мілінської О.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання спростовуючи доводи, які викладені в апеляційній скарзі та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони були відсутні, проте виходячи з положень ст. 131 ЦПК України і зважаючи на те, що сторони повідомлені про розгляд справи в апеляційній інстанції, останні вважаються належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, що не перешкоджає судового розгляду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.4 ч.1, ч.3 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 01 вересня 2007 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 423.
Від зареєстрованого шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, дійшов висновку, що примирення сторін є неможливим. Тому, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім?ї є неможливим і суперечить інтересам сторін,  позовні вимоги підлягають задоволенню.
Проте, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.
Нормами пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до матеріалів справи, судом першої інстанції, невжито достатніх і необхідних заходів до забезпечення належного повідомлення відповідачки по справі. Висновки суду про належність повідомлення є необґрунтованими та такими, що негрунтуються на наявних у справі доказах,
Так, наявність у справі конверта в якому міститься копія позову з матеріалами, копія ухвали суду про відкриття провадження та повістка на 06.10.20 р., який повернувся до суду з відміткою «Інші причини, що не дали змоги виконати обов`язку щодо пересилання поштового відправлення», не є доказом виконання судом обов`язку щодо належного повідомлення сторони про наявність у провадженні суду справи та виклик останньої у судове засідання. За таких обставин, місцевий суд зобов`язаний був вжити додаткових заходів до повідомлення відповідачки, а не проводити заочний розгляд справи..
Виходячи з наведеного вище, колегія суддів доходить висновку, що розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 , місцевий суд порушив норми процесуального права, що відповідно до пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів, зважаючи на наявні у справі докази, позицію сторін та виходячи з наділених законом повноважень, вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов?язки у шлюбі та сім?ї.
Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв?язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч.1 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред?явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).
Відповідно до ст. 112 СК України, суд з?ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз?яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім?ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з?ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім?ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу. 
Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції суд в порушення вимог ст.111 СК України не вжив жодних (будь-яких) заходів щодо примирення подружжя.
Разом з цим суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що розгляд справи триває більше ніж пів року і на час вирішення цього питання сторони не примирилися, позивач заперечує таку можливість, а тому доцільності в наданні сторонам строку на примирення не вбачається.
За змістом норм СК України заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов?язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя та його тривалість є правом суду, а не його обов?язком. А тому апеляційний суд, не надаючи сторонам строк для примирення, не вбачає у цьому порушення прав відповідача.
Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
У позовній заяві позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не складається через сварки і скандали, різні погляди на життя та на сім?ю, внаслідок чого у них виникали непорозуміння.  
Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також врахувавши відсутність майнового спору, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, колегія суддів приходить до висновку висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. 
Викладені в апеляційній скарзі доводи, не спростовують доводів позовної заяви та заявлених позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 жовтня 2020 року, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 жовтня 2020 року - скасувати.
Постановити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 01 вересня 2007 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 423 - розірвати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 08.04.2021 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ С.А. Гальонкін _______________ Л.М. Хіль