ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/8592/17                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                    - Єгорової Н.М.,
суддів                              - Коротких А.Ю., Сорочка Є.О., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про поновлення на роботі, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому просить суд: 
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві № 179 від 15 березня 2017 року в частині накладення дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції; 
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві № 344 від 14 квітня 2017 року в частині звільнення зі служби в поліції; поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в м. Києві з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 
- визнати незаконним та скасувати запис про звільнення в трудовій книжці; стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві 10000 грн моральної шкоди.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано порядок та строки накладення дисциплінарних стягнень відповідно до вимог ст. ст. 13-16 Дисциплінарного Статуту. Наголосив, що відомості, які відображені у довідці № 3, щодо перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 08 січня 2017 року по 13 березня 2017 року не відповідають дійсності.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свої доводи обгрунтовує тим, що відсутність у відповідній довідці інформації щодо режиму перебування на стаціонарі не може свідчити про вчинення дисциплінарного проступку, а лише може вказувати про порушення порядку оформлення медичної документації відповідним комунальним медичним закладом. Звертає увагу на те, що медична картка хворого ОСОБА_1 знаходилася у лікаря-хірурга, оскільки з 2016 року у приміщенні Голованівської центральної районної лікарні Кіровоградської області відбувалися ремонтні роботи, що значно ускладнювало роботу персоналу лікарні та унеможливило ведення внутрішньої документації на належному рівні.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обгрунтування своєї позиції вказує на те, що надані позивачем докази не є належними та допустимими в розумінні положень чинного процесуального законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ з 01 вересня 2007 року. За час перебування на службі отримав звання старший лейтенант поліції. 
30 грудня 2016 року за станом здоров`я звернувся до лікаря для необхідних досліджень та встановлення діагнозу. 
Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2017 року прибув для проходження подальшої служби до розташування управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП в м. Києві, де позивачу було повідомлено про те, що за результатами службового розслідування 15 березня 2017 року його звільнено з Національної поліції України , в зв`язку із порушенням дисципліни. 
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що звільнення позивача зі служби в поліції відповідає тяжкості вчиненого проступку, який є грубим порушенням службової дисципліни, а тому дії посадових осіб ГУНП у м. Києві були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно з ч. 1 ст. 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Згідно зі ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
У відповідності до частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Разом з тим, п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не було затверджено, порядок накладення дисциплінарного стягнення було врегульовано Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (надалі - Дисциплінарний статут), норми якого підлягають застосуванню у межах розгляду даної справи.
Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
У свою чергу, дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст. 2 Дисциплінарного статуту).
Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. 
У силу ст. 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.
Приписами ст. 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. 
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. 
Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. 
Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. 
Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. 
Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. 
Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. 
Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. 
За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. 
При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. 
У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни. 
У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє. 
У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов`язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням. 
Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються. 
Згідно з ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 24 січня 2017 року тимчасово виконуючий обов`язки начальника управляння боротьби за злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми звернувся із рапортом до начальника Головного управління про те, що відсутні без поважних причин на робочому місці працівники відділу, зокрема ОСОБА_1 . В зв`язку із цим, наказом ГУНП у м. Києві було призначене та проведене службове розслідування.
До матеріалів справи доданий висновок службового розслідування за рапортами т.в.о. начальника УБЗПТЛ, полковника поліції ОСОБА_2 від 07 березня 2017 року. Відповідно до вказаних висновків, про невихід на службу з 09.00 до 18.00 з 13,14,15,16,17,18 та 20 лютого 2017 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальником відділу боротьби з незаконною легалізаціє іноземців УБЗПТЛ, майором поліції ОСОБА_3 , у присутності т.в.о. начальника УБЗ ПТЛ полковника поліції ОСОБА_2 та заступника начальника відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців УБЗПТЛ підполковника поліції ОСОБА_4 , складено акти про відсутність на службі.
З метою опитування та встановлення причин не виходу на службу, на адресу позивача був направлений лист-запрошення за № 748а/125/26/01-2017 від 28 лютого 2017 року для прибуття до Головного управління, однак позивач у встановлену дату не прибув.
Крім того, для встановлення причин не виходу на службу, до позивача неодноразово телефонували, однак на телефонні дзвінки він не відповідав, місце свого знаходження керівництву не повідомляв.
В зв`язку із цим, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у не виході на службу без поважних причин з 13 лютого 2017 року по 07 березня 2017 року, в наслідок порушення абзаців 2, 11 ч.1 ст. 7 Дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України, на оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців УБЗПТЛ ГУНП у м. Києві, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з Національної поліції України.
У відповідності до ст. 18 Дисциплінарного Статуту, таке дисциплінарне стягнення, як звільнення з поліції, вважається виконаним, після видання наказу по особовому складу. В зв`язку із цим, Головним управління Національної поліції у м. Києві було видано наказ № 179 від 15 березня 2017 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та від 14 квітня 2017 року № 344 о/с про звільнення зі служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , в зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».
В обґрунтування поважності причин відсутності на робочому місці, позивач надав суду першої інстанції довідку № 3 про тимчасову непрацездатність поліцейського від 17 березня 2017 року, виданою Голованівською Центральною районною лікарнею Кіровоградської області, в якій зазначено, що ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 08 січня 2017 року по 13 березня 2017 року (медична карта стаціонарного хворого № 197). Крім того, позивач надав копію листка непрацездатності серія АГХ № 226692, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , перебував на амбулаторному режимі лікування з 30 грудня 2016 року по 07 січня 2017 року.
При цьому, з метою повного, всебічного з`ясування обставин вказаної справи, перевірки доказів, наданих сторонами, судом першої інстанції був надісланий на адресу Голованівського центру первинної медико-санітарної допомоги судовий запит, в якому суд витребував належним чином завірені копії медичної документації щодо ОСОБА_1 з 30 грудня 2016 року по 07 січня 2017 року.
На запит суду надійшла відповідь за № 908/01-22 від 01 листопада 2017 року, в якій зазначалось, що відповідно до журналу реєстрації листів непрацездатності ф.№036/о, хворому ОСОБА_1 було видано довідку № 3 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України від 08 січня 2017 року по 17 березня 2017 року. Стосовно історії хвороби № 197 на хворого надати неможливо, так як ОСОБА_1 у стаціонарі з 08 січня 2017 року по 13 березня 2017 року не перебував. Медична карта стаціонарного хворого № 197 не відповідає прізвищу ОСОБА_1 .
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно встановив, що відомості , які відображені у довідці № 3, а саме відомості у розділі «режим», щодо перебування хворого у стаціонарі з 08 січня 2017 року по 13 березня 2017 року не відповідають дійсності. 
При цьому, посилання позивача на надану до суду апеляційної інстанції медичну картку ОСОБА_1 , яка за твердженням останнього перебувала у звільненого у жовтні 2018 року лікаря-хірурга Голованівської центральної районної лікарні Кіровоградської області, колегією суддів оцінюється критично з огляду на наступне.
Так, відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян № 455 визначено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.
Згідно з пунктом 1.2 Інструкції видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.
Таким чином, поважність причин відсутності позивача на місці несення служби в даному випадку повинна бути належним чином документально оформлена, а саме листком непрацездатності, який є єдиним офіційним документом, що дозволяє бути відсутнім на роботі у зв`язку із хворобою. При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що позивач не підпадає під випадки, обумовлені пунктами 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6 Інструкції.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що надана позивачем довідка № 3 від 17 березня 2017 року, а також додана до апеляційної скарги копія медичної картки хворого № 197 не підтверджують тимчасову непрацездатність позивача та, як наслідок, відсутність його на службі з поважних причин за вказаний період.
Аналогічні правові висновки щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі №805/1126/18-а, від 31 липня 2019 року у справі №815/810/18, від 16 квітня 2018 року у справі №805/1126/18-а, від 25 червня 2019 року у справі №805/1816/17-а, від 21 грудня 2020 року у справі № 420/1499/19.
При цьому, колегія суддів критично оцінює доводи позивача про порушення відповідним комунальним медичним закладом порядку оформлення медичної документації, оскільки ОСОБА_1 був зобов`язаний повідомити своє керівництво про факт перебування на відповідному лікуванні з наданням відповідних доказів, а останнє було б зобов`язане надати відповідним доказам свою оцінку у межах проведеного службового розслідування.
В даному випадку, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що позивачем не надано доказів повідомлення безпосереднього керівника про свою відсутність на роботі.
З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідає тяжкості вчиненого проступку, який є грубим порушенням службової дисципліни, а тому дії посадових осіб ГУ НП у м. Києві були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.
Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                Н.М. Єгорова
Судді                                                                                           А.Ю. Коротких
                                                                                                              Є.О. Сорочко