ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/6143/20 пров. № А/857/2881/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді                                              Запотічного І.І.,                                             
суддів:                                                               Глушка І.В., Довгої О.І.           
при секретарі судового засідання                     Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року (суддя Лунь З.І., ухвалене в м.Львові, проголошено 13:51:40) у справі № 380/6143/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
                                           
                                                      В С Т А Н О В И В:

03.08.2020 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Галицької митниці Держмитслужби, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №27/7/4-19/209000 та №28/7.4-19/209000 від 23.07.2020.
Позов обґрунтовує тим, що відповідачем було проведено документальну невиїзну перевірку дотримання фізичною особою ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи. Документальної невиїзною перевіркою встановлено порушення п.2 ч.2 ст.52, п.1 та п.п.5 п.8 ст.257, п.1 ч.1 ст.279 Митного кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 13548,04грн, а також встановлено порушення п.185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 24993,62грн. Внаслідок виявлених порушень, відповідачем винесено податкові повідомлення - рішення від 23.07.2020 №27/7/4-19/209000 за платежем мито на транспортні засоби на загальну суму 16935,05грн та №28/7.4-19/209000 за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів фізичними особами на загальну суму 37257,11грн. Порушення виявились в тому, що позивач занизив митну вартість товару, який ввозився на територію України, що потягнуло за собою недоплату обов`язкових платежів. Такого висновку митний орган дійшов, порівнюючи та перевіряючи автентичність копій документів, отриманих від митного органу Республіки Литва. Вказані висновки позивач вважає необґрунтованими, а рішення прийняті митним органом на їх підставі незаконними.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що будь-які помилки продавця товару при складанні податкових накладних не є підставою для невиконання позивачем обов`язків, покладених на нього вимогами Митного кодексу України. Апелянт наполягає на відсутності в ході декларування описаних товарів порушень ч.2 ст.52, п.1 та п.п.5 п.8 ст.257, п.1 ч.1 ст.279 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI, Правил 1 та 6 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, затверджених Законом України від 19.09.2013 року №584-VII «Про митний тариф України» - з боку декларанта. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Відповідач у відзив іна апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, просить оскаржуване судове рішення залишити без змін
Представник позивача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.
Представник відповідача вимоги апеляційної скарги заперечує, вказує, що суд першої інстанції прийняв законне та обгрунтоване рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Митне оформлення легкового автомобіля HONDA, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , здійснене 08.02.2018 посадовою особою митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС за поданою декларантом (митним брокером) ОСОБА_2 митною декларацією типу ІМ40ДЕ № UA205090/2018/009183.
Згідно з рахунком-накладною від 07.02.2018 вартість транспортного засобу становить 10 300 євро, його продавцем виступала компанія «Craftworx», покупцем – ОСОБА_3 . За митне оформлення цього автомобіля при його митній вартості у 346313,13грн. було нараховано та сплачено 139692,59 грн. митних платежів.
Державною фіскальною службою України отримано запит литовських митних органів від 29.05.2019 про підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення транспортних засобів, серед яких також HONDA, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
31.07.2019 документи литовських митних органів ДФС України надіслало Волинській митниці ДФС для проведення перевірки.
Згідно з литовською експортною митною декларацією MRN №17LTKR1000EK0B9B34, рахунком-накладною ПДВ (документ під назвою «PVM Saskaita-Faktura») серії GA № 2017-02554 від 08.11.2017 автомобіль «HONDA» був проданий компанією UAB «Gelgotos Transportas» громадянину ОСОБА_4 за ціною 14 399 євро.
Згідно з прибутковим касовим ордером (документ під назвою «Kasos Pajamu Orderies») серії АА № 100017456 від 26.10.2017 та № 100017495 від 08.11.2017 ОСОБА_5 здійснив оплату в користь UAB «Gelgotos Transportas» 8 360 та 6 239 євро відповідно, загальна сума платежу 14599 євро.
З огляду на різницю у вартості транспортного засобу, заявленої і прийнятої під час митного оформлення стосовно литовської експортної митної декларації, різниця розміру митних платежів становить 43353,73 грн., що визначено службовою запискою УАМП Волинської митниці.
Відтак, в подальшому 12.09.2019 інспектор Волинської митниці ДФС склав щодо ОСОБА_1 протокол про порушення митних правил № 2538/20500/19 за ознаками ст.485 МК України. В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 через декларанта ОСОБА_2 , під час митного оформлення автомобіля «HONDA» вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 43353,73 грн., тобто заявив у митній декларації неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості самого товару та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості.
06.11.2019 заступник начальника Волинської митниці ДФС Герман В.М. виніс постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, відповідно до змісту протоколу № 2538/20500/19 і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 130061,19 грн.
Не погоджуючись із такою постановою відповідача, вважаючи її незаконною та такою, що порушує права позивача, останній звернувся до суду з позовом. Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 03.04.2020 у справі №163/2264/19 позов задоволено повністю. Постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС Германа Василя Миколайовича від 06.11.2019 в справі про порушення митних правил № 2538/20500/19 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.485 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу визнано протиправною і скасовано. Провадження в справі за протоколом про порушення митних правил № 2538/20500/19 закрито. Вказане рішення набрало законної сили.
22.06.2020 згідно з п. 2 ч. 2 ст. 351, п.1 ч.3 ст.345, п.7 ч.1 ст.356 МК України, наказом Галицької митниці Держмитслужби №284 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання фізичної особи ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи, посадовими особами Галицької митниці Держмитслужби проведена документальна невиїзна перевірка дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів фізичною особою ОСОБА_3 за митною декларацією від 08.02.2018 № UA205090/2018/009183.
Відтак, 08.07.2020 за результатами перевірки складено акт №19/7.4-19/ НОМЕР_2 , згідно з яким відповідачем встановлено порушення ОСОБА_1 : п.2 ч.2 ст.52, п.1 та п.п.5 п.8 ст.257, п.1 ч.1 ст.279 Митного кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 13548,04 грн.; п.185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 24993,62 грн.
На підставі висновків акту перевірки від 08.07.2020 відповідачем 23.07.2020 прийнято податкові повідомлення-рішення: №27/7/4-19/209000, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України в розмірі 16935,05 грн. (в тому числі 13548,01грн за основним платежем, 3387,01 грн. за штрафними санкціями); №28/7/4-19/209000, яким визначено суму податкового зобов`язання із податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами в розмірі 37257,11 грн. (в тому числі 29805,69грн. за основним платежем, 7451,42 грн. за штрафними санкціями).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність прийнятих ним податкових-повідомлень рішень.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до п.25 ч.1 ст. 4 Митного кодексу України митний режим - це комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів визначено ст.54 Митного кодексу України. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку визначеному ст.ст. 345-354 Митного кодексу України перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску та звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ст.246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з пунктом 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років.
Відповідно до положення ст.345 Митного кодексу України документальна перевірка- це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.
Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених ст.102 Податкового кодексу України.
Митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.
Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
На підставі вимог ст. 345, п. 2 ч.2 ст.351 Митного кодексу України, наказу Галицької митниці Держмитслужби від 22.06.20 №284 проведено невиїзну документальну перевірку дотримання законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 08.02.2018 № UA205090/201 8/009183. Відповідно до наданих документів митними органами Литовської республіки митної декларації (MRN) від 11.08.2017 № 17 LTKR5000EK0B9B34, та рахунку-фактури від 08.08.2017 серія GA №2017-02554 було здійснено митне оформлення в митному режимі «експорт» транспортного засобу марки HONDA, моделі CR-V, ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_1 , фактурна вартість товару становить 14399 EUR (що згідно курсу НБУ станом на08.02.2018 вартість становить — 481793,51 грн). Водночас, згідно з митною декларацією від 08.02.2018 № UA205090/2018/009183, митна вартість транспортного засобу марки HONDA, моделі CR-V, ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_1 , становила 346313,13 грн. (графа 45 МД).
Таким чином, встановлено, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні товару громадянином України ОСОБА_1 надано документи, що містять неправдиві відомості про вартість товару і, як наслідок, при декларуванні товару (транспортного засобу марки HONDA, моделі CR-V, ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_1 ) занижено митну вартість на суму 135480,38 грн., чим порушено вимоги п.2 ч.2 ст.52 МК України.
Відповідно до вимог ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 266 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей та у випадках, визначених Митним кодексом України та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі.
Нормами п.2 ч.2 ст.52 Митного кодексу України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з ч. 8 ст.264 Митного кодексу України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.279 Митного кодексу України «Базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів».
Відповідно до п.1 ч.1 ст.280 Митного кодексу України в Україні застосовуються такі види ставок мита: адвалорна - у відсотках до встановленої статтею 279 даного Кодексу бази оподаткування.
Відповідно підпункту в) п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію Україну.
Пунктом 187.8 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Згідно з п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України є договірна (контрактна) вартість, але не менша митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті, за винятком податку на додану вартість, що включається до ціни товарів.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до наданої митними органами Литовської республіки декларації (MRN) від 11.08.2017 №LTKR1000ЕК0В9В34, фактурна вартість товару становить 14399 EUR (що згідно курсу НБУ станом на 08.02.2018 вартість становить — 481793,51 грн). Декларація оформлена відповідно до рахунку-фактури від 08.08.2017 серія GA №2017-02554. Інформація наведена в даній експортній декларації стосується того ж автомобіля, що був оформлений за МД від 08.02.2018 №UA205090/201 8/0091 83, однак містить розбіжності в частині визначення фактурної вартості товару.
Відповідно до ст. 52 МКУ заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до ст.ст. 54,55 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.
Щодо покликань апелянта в частині неврахування рішення Любомльського районного суду Волинської області від 03.04.2020 по справі №163/2264/19, колегія суддів зазначає наступне.
Дане рішення мотивоване, зокрема тим, що розмір митних платежів був визначений Волинською митницею не в порядку визначеному Митним кодексом України, зокрема, митницею не виносилось рішення про коригування митної вартості або не проводилась невиїзна документальна перевірка. В даному ж випадку Галицькою митницею Держмитслужби була проведена невиїзна документальна перевірка за результатами якої виявлено факт заниження податкових зобов`язань, тобто у спосіб, визначений Митним кодексом України.
Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651 в частині заповнення Графи 43 "Метод визначення вартості", відповідно до якого графа 43 заповнюється в разі з`явлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів. У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався. У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом. Як видно з наявної у матеріалах справи митної декларації код МВВ « 6» зазначено у лівому підрозділі графи 43, що означає, що саме декларантом було обрано метод визначення митної вартості « 6», а не митним органом внаслідок рішення про коригування митної вартості, відтак, покликання апелянта на те, що митним органом не виносилося рішення про коригування митної вартості, як на підставу для визнання протиправними оскаржуваних у цій справі рішень, є безпідставним.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі № 380/6143/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 29.04.2021