ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 червня 2021 року           справа №200/3600/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., Міронової Г.М., 
за участі представника позивача Винник О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 р. у справі № 200/3600/21 (головуючий І інстанції Голубова Л.Б., складене у повному обсязі 14.04.2021 року у м. Слов`янськ Донецької області) за позовом Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, скасування постанови,-

                                                      УСТАНОВИВ:

Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа: ОСОБА_1 , в якому просило визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Козаченка В.В. та визнати протиправною постанову від 18.02.2021 (ВП №64547488) про стягнення виконавчого збору в розмірі 24000,00 грн. та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Козаченка В.В. (а.с. 1-5).
В обґрунтування позову зазначив, що постанову про стягнення виконавчого збору від 18.02.2021 року № 64547488 у розмірі 24000,00 грн. не отримував, а лише отримував постанову про стягнення виконавчого збору від 18.02.2021 року № 64547623 у розмірі 24000,00 грн. Листом від 22.02.2021 року № 08-16/859 управління повідомило старшого державного виконавця, що рішення від 29.10.2020 року у справі 200/8623/20-а виконано. 03.03.2021 року до управління надійшли вимоги державного виконавця від 26.02.2021 року №3179/023-501 та № 3182/023-501, про виконання рішення суду в повному обсязі, а саме в частині виплати допомоги при народженні дитини. На виконання вимог старшого державного виконавця листом від 11.03.2021 року № 08-16/1158 управління повідомило про повне виконання судового рішення, а саме в частині виплати надавши завірену копію супровідної відомості на зарахування одноразової грошової допомоги при народженні дитини за І період березня 2021 року. Вважає, що рішення суду виконано до відкриття виконавчого провадження, а постанова про стягнення виконавчого збору від 18.02.2021 року № 64547488 в розмірі 24000,00 грн. винесена неправомірно, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 79-83).
Не погодившись з таким рішенням позивач подав апеляційну скаргу, вважає що висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.10.2020 у справі №200/8623/20-а управлінням фактично виконане 15.02.2021. Наголошує, що суд не врахував, що старший державний виконавець не вчиняв дії з примусового виконання рішення суду, щодо призначення та виплати державної допомоги, управлінням виконано рішення суду в добровільному порядку, а тому у нього не було підстав для стягнення виконавчого збору. Посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, зазначає, що за своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення (а.с. 86-90).
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
11.02.2021 року ОСОБА_1 звернулась до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про прийняття до провадження виконавчого листа у справі № 200/8623/20-а щодо зобов`язання управління праці та соціального захисту населення Слов`янської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народжені дитини ОСОБА_2 в розмірі, що встановлений статтею 12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (а.с. 59).
18 лютого 2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Козаченко В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64547488 (а.с. 62).
Пунктом 2 вказаної постанови зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та пунктом 3 передбачено стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 24000,00 грн. (а.с. 62 зв.бік).
18 лютого 2021 року також винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 64547488 при примусовому виконанні виконавчого листа № 200/8623/20-а від 03.02.2021 року виданого Донецьким окружним адміністративним судом (а.с. 64, 66).
Листом від 22.02.2021 року № 08-16/859 Управління повідомило відділ примусового виконання рішень, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року виконано в повному обсязі (а.с. 67).
26 лютого 2021 року відділом примусового виконання рішень винесено вимогу, якою вимагає виконати рішення суду в повному обсязі в 10-денний термін з дня отримання вимоги, оскільки станом на 26.02.2021 року судове рішення не виконано в частині виплати ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , та ненадані письмові докази повного виконання рішення суду (а.с. 70).
Листом від 11 березня 2021 року № 08-16/1158 управління повідомило, що ОСОБА_1 призначено допомогу при народженні дитини та здійснено її виплату 09.03.2021 року, про що свідчить супровідна відомість на зарахування одноразової грошової допомоги при народженні дитини (а.с. 74).
До листа додано супровідну відомість на зарахування № 6 від 01.03.2021 року та платіжне доручення № 58 від 24.02.2021 року на суму 162,23 гривень про сплату витрат виконавчого провадження (а.с. 75-77).
24.03.2021 року управління Державної казначейської служби України у м. Слов`янськ Донецької області запитом № 03-17-08/346 просило повідомити позивача код та назву програмної класифікації видатків та кредитування, код економічної класифікації видатків бюджету, бюджетний рахунок, з якого проводитиметься безспірне списання коштів та зазначено, що на період встановлення даних не проводяться платежі за платіжними дорученнями за всіма рахунками, кодами класифікації видатків бюджету, крім платежів, зазначених у п. 25 Порядку (а.с. 6).
Спірним питанням даної справи є винесення постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 24000,00 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом №1404 та Інструкцією № 512/5.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За положенням частини 1 - 3 статті 42 Закону 1404, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
Стаття 26 Закону 1404, яка визначає порядок початку примусового виконання рішення, не зобов`язує державного виконавця перевіряти при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, з яких підстав не було в добровільному порядку виконано рішення суду.
Згідно частин 5 – 6 статті 26 Закону №1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частин 1-4 статті 27 Закону №1404, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Відповідно до частини 5 статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За частиною 9 статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Частиною 3 статті 40 Закону № 1404 передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Частина 4 статті 42 Закону № 1404 передбачає, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.
Пункт 1, 13 Розділу ІХ «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції № 512/5 визначає, що виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.
При виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини 1 статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу III та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.
Відповідно до п.8 Розділу III «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції № 512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.
За виконавчим документом про стягнення аліментів у разі, якщо розмір заборгованості боржника перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, державний виконавець зобов`язаний нарахувати виконавчий збір із суми заборгованості зі сплати аліментів.
Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
За положенням п.1 2 Розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції № 512/5, фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.
Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.
Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).
До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.
Суд звертає увагу на те, що виконавчий лист у справі щодо якого здійснювалось примусове виконання рішення суду містить вимогу щодо зобов`язання вчинити певні дії, а не стягнення.
Аналізуючи зазначені положення Закону № 1404-VIII та Інструкції №512/5, в аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження, виконавець зобов`язаний зазначити про стягнення з боржника суми виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, яка підлягає стягненню, та витрати виконавчого провадження у тому числі мінімальні. Тобто, стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.
У разі якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу III та пунктом 2 розділу VI Інструкції № 512/5.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений в постанові від 12 грудня 2018 року справа №703/1115/17 , від 29 листопада 2018 року справа №750/1315/17, від 13 березня 2019 року у справі №812/1413/17.
Судове рішення, за яким розпочато примусове виконання, зі змісту його резолютивної частини, є зобов`язального характеру, тобто, визначений судом спосіб захисту порушеного права не є тотожним такому способу захисту порушеного права, як «стягнення» визначеної судом суми за певним видом платежу. Відповідно, підстав для того, щоб при відкритті виконавчого провадження не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору (відповідно до пункту 1 частини 5 статті 27 Закону № 1404) у цьому випадку немає. 
Суд зазначає, що за вимогами Закону № 1404 та Інструкції № 512/5, стягнення виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру є обов`язком державного виконавця, незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.
Стосовно доводу апелянта, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.10.2020 у справі №200/8623/20-а управлінням фактично виконане 15.02.2021, суд зазначає, що Відділ примусового виконання рішень 18.02.2021 року відкрив виконавче провадження, проте, виплата нарахованої допомоги здійснена 09.03.2021 року, що не спростовується позивачем.
Отже, виконавчий лист № 200/8623/20-а, виданий 03.02.2021 року Донецьким окружним адміністративним судом не був виконаний в повному обсязі станом на дату відкриття виконавчого провадження, а саме 18.02.2021 року.
Доводи апелянта, що старший державний виконавець не вчиняв дії з примусового виконання рішення суду, щодо призначення та виплати державної допомоги, управлінням виконано рішення суду в добровільному порядку, колегія суддів не приймає, оскільки ст. 27 Закону № 1404-VIII прямо передбачений обов`язок державного виконавця одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження винести постанову про стягнення виконавчого збору. Матеріали справи свідчать, що на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні. Отже, у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, та відповідно, не приймати постанову про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження. 
Щодо посилання апелянта на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, колегія суддів зазначає, що виконання рішення у справі № 2540/3203/18 стосувалось вимог майнового характеру; правова оцінка давалась відносно законодавства, яке при розгляді цієї справи змінилось. Отже, постанова прийнята за різних фактичних обставин, ніж ті, що наявні в нинішній справі.
Зважаючи на вищенаведене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому, вимога позивача є безпідставною.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись статями 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 р. у справі № 200/3600/21 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 р. у справі № 200/3600/21 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 07 червня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                       Л.В. Ястребова

Судді                                                                                                           І.Д. Компанієць

                                                                                                                       Г.М. Міронова