ПОСТАНОВА 
іменем України

08 червня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 385/1422/20
провадження № 22-ц/4809/831/21 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -Моторне (транспортне) страхове бюро України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2021 року та на додаткове рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2021 року у складі судді Ханас М.М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі по тексту - МТСБУ) про стягнення суми страхового відшкодування.
В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що 04 березня 2019 року, о 04 годині, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «MercedesBenzCL 450», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 48 км + 400 м автодороги сполучення Київ-Чернігів на відрізку шляху між с. Семиполки та с. Залісся Броварського району Київської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який різко вийшов на проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Постановою від 30 травня 2019 року старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту управління ГУ НП в Київській області Попадюка К.О. кримінальне провадження №12019110000000132, відкрите за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди, закрито.
Відповідно до відомостей з централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах володіють/керують транспортним засобом «MercedesBenzCL 450», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 04 березня 2019 року не забезпечена. ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується даними посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Управлінням особового складу штабу СКВ ЗСУ 16 січня 2016 року, тому відноситься до категорії осіб, на яких поширюється дія п.13.1 ст.13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), а обов`язок щодо виплати страхового відшкодування покладається на МТСБУ відповідно до норм Закону.
19 червня 2019 року позивачем було подано заяву про виплату страхового відшкодування з додатками до неї відповідно до ст. 35 Закону, яку МТСБУ отримано 21 червня 2019 року за вхідним №21280. 
МТСБУ виконало обов`язок в частині виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 , а саме була виплачена частина страхового відшкодування, передбаченого позивачу на підставі п.27.2 ст.27 Закону (страхове відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого) в сумі 150 228 грн. МТСБУ не виконало свій обов`язок щодо виплати на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в частині моральної шкоди, передбаченої п.27.3 ст. 27 Закону, а саме в сумі 49 772 грн. Строк, до якого у відповідача виник обов`язок щодо виплати частини страхового відшкодування має обчислюватися з 22.06.2019 року та з урахуванням 90-денного терміну (встановленого ст. 36 Закону) становить 20.09.2019 року. Вважає, що прострочення виплати страхового відшкодування починається з 21.09.2019 року.
Вважає, що відповідач необґрунтовано відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування із порушенням вимог законодавства, чим було порушено зобов`язання в частині належного виконання обов`язків, встановлених Законом.
Вказує, що відповідно до п.36.5 ст.36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Крім того зазначає, що згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник (МТСБУ) зобов`язаний сплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування в сумі 49 772 грн, пеню за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 11 558,03 грн, інфляційне збільшення в розмірі 1 660,32 грн та три відсотки річних в розмірі 1755,40 грн, що в сукупності становить 64 745,75 грн. 
Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 49772 гривні, пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 10589 грн 84 коп, 3 % річних у розмірі 1755 грн 40 коп, інфляційні витрати у розмірі 1660 грн 32 коп, а всього 63777 грн 56 коп.
Додатковим рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2021 року стягнуто з  МТСБУ на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12991 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням МТСБУ подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Відзив на апеляційну  скаргу  до апеляційного суду не надходив.
Руденко Д.В , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідач у судове засідання свого представника не направив. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. 
Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності представника відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 10 589 грн 84 коп, трьох відсотків річних у розмірі  1755 грн 40 коп, та інфляційних витрат у розмірі  1660 грн 32 коп та додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу - скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 04 березня 2019 року приблизно о 04 годині ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz CL 450», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 48 км + 400 м автодороги сполучення «Київ-Чернігів» на відрізку шляху між с. Семиполки та с. Залісся Броварського району Київської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який різко вийшов на проїзну частину поза межами пішохідного переходу. У результаті ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.18).
Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Київській області від 30 травня 2019 року кримінальне провадження закрито за відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.20-25).
Як убачається з посвідчення серії НОМЕР_2 від 16 січня 2016 року ОСОБА_2 відноситься до осіб, які мають право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій (а.с.7).
Дані пошуку полісу на транспортний засіб свідчать про те, що за реєстраційним номером НОМЕР_1 транспортний засіб не знайдено (а.с.26).
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 - батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.15).
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.10.1999 № НОМЕР_4 (а.с.17).
19 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування з додатками до неї у порядку, визначеному статтею 35 Закону, яка надійшла на адресу відповідача 21 червня 2019 року (а.с.10).
МТСБУ виконало свій обов`язок на користь ОСОБА_1 в частині виплати позивачу страхового відшкодування, передбаченого п.27.2 ст.27 Закону (страхове відшкодування (регламентна виплата) утриманцям одного померлого)) у сумі 150228 грн, що сторонами не заперечується.
Виплата на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в частині моральної шкоди, передбаченої п.27.3 ст.27 Закону, відповідачем здійснена не була.
03 грудня 2019 року представником позивача - адвокатом Руденко Д.В. було направлено на адресу відповідача заяву-претензію про необхідність виплати страхового відшкодування, яка станом на 22 листопада 2019 року МТСБУ не виплачена (а.с.29-30).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування у розмірі 49772 гривні, пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 10589 грн 84 коп, 3 % річних у розмірі 1755 грн 40 коп, інфляційні витрати у розмірі 1660 грн 32 коп, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду у повному обсязі, виходячи з такого.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - Закон) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). 
Згідно з п.13.1 ст.13 Закону учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Враховуючи те, що водій ОСОБА_2 є учасником бойових дій, тому відноситься до осіб, на яких поширюється дія п.13.1. ст.13 Закону.
Відповідно до п.36.1. ст.36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до п.36.2. ст.36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:  у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;  невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Відповідно до п.27.3. ст.27 Закону  страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Відповідно до п.9.5 ст. 9 Закону розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.
Пунктом 1.10 ст.1 Закону (в редакції, що діяла станом на 04.03.2019 року) визначено такий уповноважений орган - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з ч.3 ст.1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обґрунтовано відноситься до осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника.
Враховуючи те, що вина потерпілого не підлягає врахуванню при відшкодуванні шкоди, завданої смертю годувальника, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача в рахунок страхового відшкодування моральної шкоди у сумі 49772 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з  МТСБУ на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 10589 грн 84 коп, трьох відсотків річних у розмірі  1755 грн 40 коп, та інфляційних витрат у розмірі  1660 грн 32 коп з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ст.992 ЦК України)
Прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати визначено ст. 36 Закону.
Відповідно до пункту 36.2 ст.36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (пункт 36.5 ст.36 Закону).
Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (пункт 36.7 ст.36 Закону).
Відповідач, обґрунтовуючи у відзиві на позов відмову у відшкодуванні моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі вказував на те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали необережні дії ОСОБА_3 , який допустив порушення Правил дорожнього руху, до того ж на момент настання ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується постановою Слідчого управління Головного Управління Національної поліції у Київській області Національної поліції України про закриття кримінального провадження від 30.05.2019, тому заявлений позивачем розмір є спірним і має вирішуватися у судовому порядку. 
Отже, згідно зі ст.36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду. Особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, має право на стягнення пені у разі, якщо прострочення виплати страхового відшкодування сталося з вини страховика.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач ОСОБА_1 19.06.2019 звернулася з заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача, яка надійшла на адресу МТСБУ 21.06.2019, тому, ураховуючи 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, МТСБУ зобов`язане було виплатити страхове відшкодування позивачу, останній день прийняття рішення щодо виплати якої припадає на 18.09.2019, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими. Оскільки відповідач вважав заявлений розмір страхового відшкодування моральної шкоди необґрунтованим прострочення страхової виплати з вини страховика не відбулося. Тому відсутні підстави для стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені та виплат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1  суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність вини страховика та безпідставно стягнув з відповідача пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 10589 грн 84 коп, 3 % річних у розмірі 1755 грн 40 коп, інфляційні витрати у розмірі 1660 грн 32 коп.
З огляду на викладене вище рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 про стягнення пені, інфляційних втрат і трьох процентів річних на думку колегії суддів не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в цій частині, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог з наведених вище підстав.
Крім того, колегія суддів не погоджується із додатковим рішенням суду першої інстанції від 25 лютого 2021 року про стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12991 грн з таких підстав.
Право на правову допомогу гарантовано ст.ст.8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За умовами ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
З матеріалів справи убачається, що 28 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «РО ЛЕКС» було укладено договір про надання правової допомоги №12/11-2019 (а.с.92-93, 94).
В відповідно до пункту 1.1 договору про надання правової допомоги від 28 листопада 2019 року №12/11-2019 та додаткової угоди від 16 листопада 2020 року №2 до договору про надання правової допомоги Адвокатське об`єднання «РО ЛЕКС» за дорученням клієнта і за винагороду (гонорар) надав клієнту правову допомогу, а саме: представництво інтересів клієнта стосовно відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП від 04 березня 2019 року.
Пунктом 1 та п.п.1 додаткової угоди №2 від 16 листопада 2020 року визначено, що за надання Адвокатським об`єднанням правової допомоги клієнту за договором щодо захисту її порушених прав, а саме відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 04 березня 2019 року, клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню гонорар (винагороду) у розмірі 12400 гривень.
Відповідно до пункту 1.2 додаткової угоди № 2 від 16 листопада 2020 року у разі, якщо буде досягнуто мету представництва щодо порушених/оспорюваних прав клієнта (прийнято судове чи будь-яке інше рішення, яке трактуватиметься на користь клієнта), клієнт зобов`язаний сплатити Адвокатському об`єднанню додаткову винагороду (гонорар успіху) в розмірі 5%. Загальна вартість наданих клієнту послуг пропорційно до задоволених позовних вимог становить 15355 грн 05 коп, з яких: 12400 грн - гонорар (винагорода) та 2955 грн 05 коп - гонорар успіху.
Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що гонорар (винагороду) клієнт оплачує адвокатському об`єднанню не пізніше 10 днів з дня набрання законної сили рішення суду про відшкодування на користь клієнта моральної, матеріальної чи будь-якої іншої шкоди, яка була спричинена клієнту за наслідками ДТП від 04.03.2019 року.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду розрахунок наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 28 листопада 2019 року №12/11-2019 та ордер серії ВК № 1013120 (а.с.92, 95).
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Виходячи із змісту договору про надання правової допомоги та додаткової угоди №2 до нього позивач на час розгляду справи у суді витрат на правничу допомогу не поніс, про що не заперечував у судовому засіданні апеляційного суду адвокат позивача.
Отже, вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу на час розгляду справи є передчасними.
Разом з тим відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вирішуючи питання про стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 12991 грн суд першої інстанції належним чином не дослідив докази, які надані позивачем, зокрема залишив поза увагою відсутність належних доказів на підтвердження оплати послуг адвоката за договором про надання правової допомоги, внаслідок чого передчасно стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, які документально не підтверджені.
З огляду на викладене додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні в цій частині судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування додаткового рішення суду з наведених вище підстав.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.
Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2021 року скасувати в частині стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат та ухвалити в цій частині нове.
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 10 589 грн 84 коп, трьох відсотків річних у розмірі  1755 грн 40 коп, та інфляційних витрат у розмірі  1660 грн 32 коп відмовити.
Додаткове рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15355 грн 05 коп відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року.

Головуючий суддя         О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова 

В.В. Черненко