П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7135/20	

Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса
                                                                                      Повний текст судового рішення складений 12.10.2020р.
          
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          головуючого судді    Крусяна А.В.,
          суддів Градовського Ю.М.,    Яковлєва О.В.,
          розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

                              31.07.2020р. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулося до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)  про визнання протиправною та скасування постанови від 20.07.2020р. ВП №59024041  про накладення штрафу у розмірі 5100грн., за невиконання без поважних причин судового рішення.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2020р. у задоволенні позову відмовлено.
          Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
          Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
          Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2019р. у справі №420/1914/19 визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 за минулий період з 01.12.2018р. по 31.01.2019р. в сумі 6219,10грн.; зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі виплатити пенсію ОСОБА_1 за минулий період з 01.12.2018р. по 31.01.2019р. в сумі 6219,10 грн. 
           04.07.2019р. Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/1914/19.
           12.07.2019р. головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№59540720 на підставі виконавчого листа №420/1914/19, виданого 04.07.2019р. Одеським окружним адміністративним судом. У зазначеній постанові вказано про необхідність боржнику самостійно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. /а.с.6/
           06.08.2019р. Головним  управлінням Пенсійного фонду Украйни в Одеській області направлено державному виконавцю довідку №482/04-11 про здійснення, на виконання  рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2019р. у справі №420/1914/19,  нарахування ОСОБА_1 заборгованості зі сплати пенсії за період з 01.12.2018р. по 31.01.2019р. у розмірі 6219,10грн. Зазначено, що питання виплати вказаної заборгованості врегульовано п.18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. №365. /а.с.7/
           20.07.2020р. державним виконавцем винесено постанову ВП№59540720 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штрафу у розмірі 5100грн., за невиконання без поважних причин судового рішення. /а.с.4-5/
          Не погоджуючись з постановою про  накладення штрафу за невиконання без поважних причин судового рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
          Згідно з ч.2   ст.19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений   Конституцією   та законами України.
          Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII (надалі   - Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню.
          Статтею 3 Закону України №1404-VIII визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.
          Відповідно до ч.1   ст.18 Закону України №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
          Згідно з ч.5    ст.26 Закону України №1404-VIII    виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому     статтею 27 цього Закону.
          Згідно з ч.6   ст.26 Закону України №1404-VIII   за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
          Відповідно до ч.ч.1, 2   ст.63 Закону України №1404-VІІІ   за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6   ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
          У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
          Статтею 75 Закону України №1404-VІІІ   передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.
          Відповідно до цієї норми, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
          У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
          Таким чином, невиконання боржником рішення суду, за яким він зобов`язаний вчинити певні дії у строки, визначені законодавством, без наявності для цього поважних причин, тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 5100грн. (для юридичних осіб), а у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин у вигляді штрафу у подвійному розмірі   10200грн.
          За аналізом наведених норм, накладення штрафу за невиконання та повторне невиконання судового рішення можливо лише у випадку, якщо таке невиконання відповідно до положень ч.2 ст.75   та ч.1 та 2 ст.89 Закону України №1404-VІІІ мало місце без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.
          Як вбачається з матеріалів справи, на виконання  рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2019р. у справі №420/1914/19,  Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено нарахування ОСОБА_1 заборгованості зі сплати пенсії за період з 01.12.2018р. по 31.01.2019р. у розмірі 6219,10грн. /а.с.7/
          При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здійснення нарахування ОСОБА_1 заборгованості зі сплати пенсії за період з 01.12.2018р. по 31.01.2019р. у розмірі 6219,10грн є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі, оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду 31.05.2019р. у справі №420/1914/19 зобов`язано пенсійний орган не тільки нарахувати, а й виплатити відповідну заборгованість з пенсії.
          Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що абз.21 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» передбачено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Звертає увагу на те, що порядок виплати сум соціальних виплат Кабінетом Міністрів України не визначено, а тому виплату заборгованості неможливо здійснити.
          Разом з тим, відповідно до   ст.129-1 Конституції України   судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
          Згідно з ч.1   ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
          Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим до виконання, а тому має бути виконане Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області в повному обсязі.
          Відповідно до ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. 1058-IV, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
          Вищезазначені положення Закону України не надають права встановлення окремих вимог щодо виплат пенсій за минулий час, делегування таких прав Кабінету Міністрів України, чи диференціації громадян України за певними ознаками при вирішенні питання виплати їх пенсій після поновлення.
          Як вбачається з матеріалів справи, боржником у виконавчому провадженні №590024041 є саме Головне управління Пенсійного фонду України, а тому саме на нього законом покладено обов`язок на вчинення дій щодо повного виконання  рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2019р. у справі №420/1914/19, що набрало законної сили.
          Однак, Головне управління Пенсійного фонду України не надало до суду жодних доказів вчинення дій щодо вирушення питання про роз`яснення вказаного судового рішення, встановлення способу і порядку, відстрочення або розстрочення його виконання.
          Колегія суддів звертає увагу, що постанова Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не впливає на обов`язковість виконання судового рішення, а регулює питання призначення, поновлення, припинення соціальних і пенсійних виплат внутрішньо переміщеним особам у позасудовому порядку.
          До того ж, невиконання пенсійним органом судового рішення в частині невиплати особі заборгованості з пенсії порушує гарантоване ст.1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном.
          Рішенням Європейського суду у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005р., зазначено, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
          У рішеннях ЄСПЛ від 28.11.1999р. по справі «Brumarescu v. Romania» та від 24.07.2003р. у справі «Рябих проти Росії» судом зазначено, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
          Так, у справі «Серінг проти Сполученого Королівства» від 07.07.1989р. Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.
          Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції.
          Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997р. вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
          Крім того, слід зазначити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Так, у справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.          
          Таким чином, відповідач діяв на підставі та в межах своїх повноважень, а тому оскаржувана постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення є правомірною та не підлягає скасуванню.
          З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому в порядку ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає його без змін.
          Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції    набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.