ПОСТАНОВА 
Іменем України

13 квітня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/5943/17
провадження № 22-ц/4809/660/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І., 
за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 січня 2021 року у складі судді Павелко І.Л. 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про розподіл спільного майна подружжя, який в березні 2020 року збільшила, та просила стягнути з відповідача грошову компенсацію в сумі 164 299 грн. за Ѕ частину вартості капітального ремонту і покращень, виконаних у Ѕ  частині будинку  АДРЕСА_1 , належного на праві власності  ОСОБА_2 . 
В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 травня 2017 року розірвано шлюб, укладений між нею та відповідачем 23 жовтня 1999 року. Згідно довідки інвентарбюро міста Кропивницький від 31.01.2017 і свідоцтва про право на спадщину від 03.10.2001 відповідачу на праві приватної власності в порядку спадкування належить 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 . 
Позивач вказувала, що незважаючи на те, що відповідно п.2 ч. 1 ст.57 СК України ця частка домоволодіння на початку придбання являлась особистою приватною власністю чоловіка, як майно набуте в порядку спадкування, але в період шлюбу вони з чоловіком значно збільшили вартість цього домоволодіння в результаті спільних трудових та грошових затрат.
В позові,  ОСОБА_2  навела розрахунки виконаних покращень у спірному домоволодінні починаючи з 2009 року, згідно яких вартість всіх перобладнань в будинку складає 316500 грн. Позивач вважає, що її частка в спільній сумісній власності складає 158 250 грн.
Короткий зміст зустрічного позову
У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій зазначав, що в період шлюбу за спільні кошти подружжя, 29.12.2015 було придбано 13/50 частки житлового будинку загальною площею 112,2 кв.м., житловою площею 70,2 кв.м. по АДРЕСА_2 ) за договором купівлі-продажу № 1242, який посвідчено приватним нотаріусом Хомутенко О.В. Вказане нерухоме майно зареєстровано на ОСОБА_2 ..
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 грудня 2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без розгляду.
Короткий зміст рішення суду        
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд зробив висновок, що грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для ремонту та реконструкції житла, в якому вони проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї. Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. При цьому, позовних вимог про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя позивачка не заявляла.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі, зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що первісна вартість спірної 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 належного відповідачу, при вступі його у спадщину складала 346 604,00 грн. А після проведених переобладнань та покращень, які зазначені детально в позовній заяві, вартість домоволодіння і ідентифіковані експертизою, проведені покращення і переобладнання збільшились до 484 102,00 грн.
Позивач не погоджується з позицією суду, що це лише поточний ремонт в межах статті 156 ЖК України, який зобов`язаний проводити повнолітні члени сім`ї, проживаючи разом з власником домоволодіння. Зауважила, що це не поточний ремонт, а покращення і переобладнання в будинку, які суттєво збільшили вартість Ѕ частини вартості спірного домоволодіння.
Звертає увагу, що не можете ставити питання про визнання в порядку ст. 62 СК України права власності на 1/2 частину будинку, так як частина добудов неузаконена. Вона спільно з відповідачем самочинно переобладнали кухню з двох коридорів 1-2 і 1-1 в техпаспорті висунувши вперед їх на подвір`я збільшивши кухню з 4 до 8 кв.м., самовільно добудували коридор при вході в будинок, а також ванну-кімнату. Питання про узаконення самовільного будівництва та перепланування не вирішено і вмисне не вирішується.
Вказувала, що усі витрати, які були пов`язані з утриманням будинку в розумінні ст. 156 ЖК України, нею були пропорційно понесені з відповідачем. Крім того вартість будинку визначалась на момент поділу майна, а не на час його покращення. Відповідач не заперечував, що вони несли порівну витрати на утримання будинку.
Вважає, що судом безпідставно було проігноровано, що вона більше п`яти років фактично проживає по АДРЕСА_2 і незважаючи на реєстрацію не жила в спірному домоволодінні, а з 11.11.2019 змушена була взагалі знятися з реєстрації, тому обов`язки по утриманню нерухомого майна в розумінні ст. 156 ЖК України були припинені, коли відповідач змусив її виселитись.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Сторони перебували в шлюбі з 23.10.1999 по 03.05.2017.
Встановлено, що відповідно до довідки ОКП «Кіровоградського ООБТІ» від 31.01.2017 № 32393 ОСОБА_2 на праві власності, свідоцтва про право на спадщину від 03.10.2001 №2-2764, належить Ѕ частина будинку по АДРЕСА_1 (а.с.39).
В період шлюбу сторони здійснили ремонтні роботи в Ѕ частині будинку по АДРЕСА_1 де разом проживали до розірвання шлюбу.
Вказані обставини підтвердили свідки ОСОБА_3 , який пояснив, що проводилися різні будівельні роботи, домовлялася з робітниками і розраховувалася позивачка.
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2020 № 4359/4360/18-27 вартість проведених покращень у 1/2 частині будинку з належною частиною надвірних будівель, належного ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 складає - 328 597,00 грн.
Ринкова вартість 1/2 частини будинку з належною частиною надвірних будівель, належного ОСОБА_2 , розташованого по АДРЕСА_1 після проведення покращень, добудови, обладнання та капітального ремонту, станом на момент проведення експертизи складає - 484 102,00 грн.
Ринкова вартість 1/2 частини будинку з належною частиною надвірних будівель, належного ОСОБА_2 , розташованого по АДРЕСА_1 з урахуванням стану об`єкту, в якому він перебував на момент вступу в спадщину 03.10.2001, станом на момент ведення експертизи складає - 346 604,00 грн.
Експерт ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що вартість проведених покращень у 1/2 частині будинку з належною частиною надвірних будівель, належного ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 в розмірі - 328 597,00 грн. не може бути повністю включена у вартість спірної частини будинку, оскільки існує ринкова вартість нерухомого майна і яка не може перевищувати вартості аналогічного будинку в населеному пункту (т.1 а.с.190-235).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. 
Відповідач просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як закріплено положеннями статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 62 СК України).
Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).
У справі, яка переглядається встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 1999 року по 03 травня 2017 року. 
Перебуваючи у шлюбі, сторони проживали спільно в Ѕ частині будинку по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.10.2001 №2-2764. 
Під час спільного проживання сторонами проводилися ремонтні роботи з поліпшення житлового приміщення. Вартість проведених покращень відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13.12.2019 № 4359/4360/18-27 у 1/2 частині будинку з належною частиною надвірних будівель, складає - 328 597,00 грн.
Відповідно до положень статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК обов`язок.
Позивач проживала у будинку колишнього чоловіка та користувалася житловим приміщенням з 2001 року по 2015 рік. Ці обставини сторонами визнаються.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що витрачені кошти на проведення ремонту будинку підлягають розподілу в порядку ст. 69 СК України, оскільки ч.1 ст. 62 СК України визначено, що у разі якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. ОСОБА_2 , звернувшись до суду із позовом, просила стягнути на її користь 1/2 частини витрат понесених подружжям на ремонтні роботи, вимог про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю не заявляла, та у встановленому законом порядку позовні вимоги не змінювала.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що вказані грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для ремонту житла, в якому вони проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_5 . 
Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною будинку та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. 
За таких обставин, віднесення вказаних робіт до поточного ремонту чи до невід`ємних поліпшень не має правового значення для вирішення спору.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.05.2020 в справі № 243/5477/15-ц, провадження № 61-46081 св 18.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що здійснені подружжям витрати на ремонт жилого приміщення не підлягають розподілу.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно встановив, що  ОСОБА_2 проживала у будинку чоловіка та користувалась житловим приміщенням з 2001 року по теперішній час, оскільки зазначений факт не визнавався сторонами ні в суді першої інстанції, ні при перегляді справи в апеляційному порядку.
Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За наведених обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини посилання суду на той факт, що: « ОСОБА_2  проживала у будинку чоловіка та користувалась житловим приміщенням з 2001 року по теперішній час». В іншій частині рішення суду залишити без змін, як ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 січня 2021 року змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання суду на той факт, що: « ОСОБА_2 проживала у будинку чоловіка та користувалась житловим приміщенням з 2001 року по теперішній час».
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 19 квітня 2021 року.

Головуючий суддя                                                 А.М. Головань
Судді                                                                                 О.Л. Карпенко
                                                                                        С.І. Мурашко