ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/16405/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , адвоката  Тураєвої Ольги Миколаївни,яка діє в інтересах   ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020    року по адміністративній справі № 160/16405/20
за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 з вернувся до суду першої інстанції з позовною заявою до відповідача Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», в якому просить: визнати неправомірним втручання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» в особисте життя позивача шляхом втручання та огляду з цензурою листування позивача з ЄСПЛ, яке мало місце шляхом вскриття закритого пакета та цензурному контролі листування позивача з ЄСПЛ, що завдало позивачу душевних страждань та спричинило моральну шкоду; заборонити адміністрації ДУ ДУВП-4 будь-яке втручання в листування позивача з ЄСПЛ; стягнути з відповідача компенсацію за порушення права на особисте життя та права на таємницю спілкування з ЄСПЛ, завдану моральну шкоду, яка була спричинена неправомірними діями, а саме стягнути з ДУ ДУВП-4 за заподіяну моральну шкоду у вигляді компенсації у розмірі 100000 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року на підставі п.1 ч.1  ст. 170 КАС України  у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 відмовлено та роз`яснено йому право на звернення до суду з даною вимогою в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 , та адвокатом Тураєвою О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подані апеляційні скарги, в яких апелянти просять ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду. Апеляційні скарги ґрунтуються на безпідставності посилань суду щодо неналежності даного спору до адміністративної юрисдикції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм процесуального права колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до приписів  ст.242 КАС України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року  відповідає,  в зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Відповідно до приписів п.1,2,7 ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи,
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Із наданих суду матеріалів справи вбачається, що позивач звернуся до суду із позовом за захистом особистих немайнових прав, в тому числі на захист права на таємницю листування.
Здійснивши аналіз змісту позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства зважаючи на наступне.
Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу.
В позові позивач зазначає, що відповідачем Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» порушується його право на таємницю листування, що має характер неправомірного втручання в його особисте життя.
При цьому, в даних правовідносинах Державна установа «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» не здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, що в свою чергу не породжує публічно-правового спору.
Згідно з приписами ст. 3, 31  Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю., що кожному громадянину гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.
Цивільним кодексом України регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників(ч.1 ст.1 ЦК України).
Положеннями ч.1 ст. 270, ч. 1  ст. 306 ЦК України визначено види особистих немайнових прав, фізична особа має право ,зокрема, на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції.
Згідно з ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.
Отже, предметом розгляду цивільної справи можуть бути дії посадової особи органу державної влади, якими порушуються приватні інтереси фізичної чи юридичної особи.
Враховуючи , що права та інтереси, які просить захистити позивач, носять приватно-правовий характер, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинен розглядатися місцевим судом за правилами цивільного судочинства.
Посилання позивача на необхідність здійснення розгляду його позову в порядку адміністративного судочинства на ч. 9  ст.539 КПК України щодо питань, визначених у п.13-1 ч.1  ст. 537 цього Кодексу, спростовується змістом  ст. 537  КПК України, яка стосується регулювання підсудності питань, які вирішуються судом під час виконання вироків.
Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.
Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
В силу викладеного суд першої інстанції з дотриманням вимог КАС України на підставі п. 1 ч.1 ст.170 КАС України   правомірно відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки заявлений позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, та роз`яснив позивачу право на звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.
Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовані.
Оскільки судом першої інстанції в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для справи, та винесено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст.  315,  316,  321,  322,  325 КАС України  суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , адвоката  Тураєвої Ольги Миколаївни, яка діє в інтересах   ОСОБА_1 – залишити без  задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020     року по адміністративній справі № 160/16405/20       - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 28 квітня 2021 року, та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 30 діб.     

Головуючий - суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай