Єдиний унікальний номер 225/5356/20 
Номер провадження 22-ц/804/1366/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року                                            м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді  Канурної О.Д., 
суддів: Космачевської Т.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання: Володовського Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради на заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 09 березня 2021 року у цивільній справі 225/5356/20 за позовною заявою Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (суддя першої інстанції ОСОБА_2 ), -

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року позивач - Комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради є балансоутримувачем державного житлового фонду на території міста Торецька.
Під час обстеження покинутого житла державної власності було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою фактично не мешкає з 2016 року.
Вказана квартира двокімнатна, загальна площа 43,9 кв.м., державна. Зареєстрована в квартирі особа тривалий час до неї не навідується, комунальні послуги не сплачує. Газопостачання та електропостачання припинено. Згідно актів обстеження ОСОБА_1 фактично не мешкає в квартирі з 2016 року, його фактичне місце перебування не відомо.
З метою надання житла для заселення категорії пільговиків та потребуючих житла, на теперішній час виникла потреба зняття з реєстрації ОСОБА_1 , як такого, що тривалий час без поважних причин не проживає у наданому державному житлі.
Позивач - Комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради просив суд першої інстанції визнати ОСОБА_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, квартирою АДРЕСА_2 .
Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 09 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовлено. 
Із вказаним заочним рішенням суду не погодився позивач - Комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради та подав апеляційну скаргу, яка безпосередньо надійшла до Донецького апеляційного суду.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з недотриманням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, не відповідністю висновків суду обставинам справи. 
Позивач - Комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради просить Донецький апеляційний суд скасувати заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 09 березня 2021 року та постановите нове, яким повністю задовольнити їх позовні вимоги. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та відстрочено Комунальному підприємству «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради сплату судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 09 березня 2021 року до розгляду справи по суті.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 01 червня 2021 цивільну справу було призначено до розгляду на 15 червня 2021 року.
В судове засідання Донецького апеляційного суду 15.06.2021 року представник позивача - Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 89).
В судове засідання Донецького апеляційного суду 15.06.2021 року відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до статті 130 ЦПК України, що підтверджується відміткою Укрпошти (а.с. 87).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, н6е перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судом першої інстанції встановлено, що КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради є балансоутримувачем неприватного житлового фонду на території міста Торецьк, в тому числі і квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Дзержинського міськвиконкому від 27.06.1986 року № 477/3. 
Рішенням Торецької міської ради від 25 березня 2016 року № 6/80-30 перейменовано Дзержинське комунальне підприємство «Дзержинськжитлосервіс» на Комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради.
Відповідно до відповіді № 2799/02-1.15 від 29.09.2020 року Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки про склад сім`ї б/н від 06.08.2020 року, виданої КП «Торецьккомсервіс», в зазначеній вище квартирі зареєстрований лише відповідач.
Як вбачається із актів, складеними КП «Торецьккомсервіс» від 10.04.2020 року, від 16.09.2020 року, з 2016 року ОСОБА_1 не проживає у спірному жилому приміщенні, догляд за квартирою не здійснює.
Відповідно до відповіді Торецького відділення Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації № 834 від 11.08.2020 року, заборгованість відповідача за послуги газопостачання, які йому призупинено, станом на 01.08.2020 року складає 151,13 грн. 
Згідно з  відповідью ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» № 4/5126 від 28.08.2020 року, послуги енергопостачання на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 не надаються.
Як вбачається із відповіді ОКП «Донецьктеплокомуненерго» № 645 від 11.08.2020 року, заборгованість ОСОБА_1 за централізоване опалення станом на 01.08.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 складає 44686,52 грн.
Відповідно до відповіді Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» № 1134 від 17.08.2020 року, заборгованість ОСОБА_1 за послуги водопостачання станом на 01.08.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 складає 332,17 грн. 
Доводи апеляційної скарги позивача - Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради про те, що надані суду Акти обстеження  з урахуванням інформації свідка свідчать, що відповідач покинув державну квартиру та наміру повертітися до неї не має, є безпідставними, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Відповідно до частини 3 вказаної вище статті, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Як передбачено частиною 4 статті 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з частиною 5 вказаної вище статті, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Частиною 1 статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.   
Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із змінами) передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. 
Аналіз ст. 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (Рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41).
У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись право (намір) ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 552/2264/19-ц, провадження № 61 – 2589св20. 
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності  за особою продовжує зберігатись намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладени ми у Постанові від 26 травня 2021 року у справі № 756/5142/19, провадження № 61 – 19447св20. 
Доводи апеляційної скарги позивача - Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради про те, що перебування міста Торецька на лінії зіткнення, згідно Переліку населених пунктів, затвердженого розпорядженням  Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 року №79-р, не є поважною причиною, тому що відповідач повинен був повідомити про свій намір повернутися до місця реєстрації сусідів або житлову організацію, що обслуговує будинок, є безпідставними, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 5 вказаної вище статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Як вбачається із частини 6 вказаної вище статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказів на підтвердження того, що у відповідача існує інше постійне місце проживання, окрім спірного, матеріали справи не містять.
Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, пункт 50; у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.
Втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у п. 2 ст. 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «Необхідне в демократичному суспільстві» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про  відмову у задоволенні позовних вимог позивача. 
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 09 березня 2021 року і задоволення апеляційної скарги Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради немає.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 травня 2021 року відстрочено Комунальному підприємству «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради сплату судового збору за подання апеляційної скарги до розгляду справи по суті, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги  в розмірі 3153,00 грн. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради залишити без задоволення, рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 09 березня 2021 року - без змін. 
Стягнути з Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради, код ЄДРПОУ 31217526 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн. 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 15 червня 2021 року

Суддя:                                                 О.Д.Канурна