ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/266/21  Номер провадження 33/814/283/21	Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т. О.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Хіль Л.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 03 березня 2021 року,
у с т а н о в и л а:
Постановою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 03 березня 2021 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн 00 коп. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454,00 грн.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 посилаючись на те, що суд не повно і об`єктивно з`ясував обставини справи та не звернув увагу на розбіжності в показах свідків.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд не обґрунтовано взяв до уваги пояснення дільничного інспектора поліції Гринчука С.В. не зважаючи на те, що він є зацікавленою особою, оскільки пояснення працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення було складено з рядом порушень, які не дають можливості зробити однозначні висновки про його винуватість у вчиненні правопорушення.
Зазначав, що інспектором вказано, що водій о 19:30 год. 16.01.2021 керував автомобілем та від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, однак від медичного огляду він не відмовлявся та пояснив працівникам поліції, що не перебував за кермом вказаного автомобіля, а ним керував інший водій.
Посилався на те, що до пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід віднестись критично, так як під час інциденту вказані свідки не були присутні та підписали вже заготовлені пояснення.
Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили факт порушення ним п. 2.5 ПДР України, що свідчить про недоведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Крім того вказував, що він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, тому не міг дати пояснення та надати докази по справі.
В судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи без його участі. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, а апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.
Ураховуючи викладене, прохав постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 03 березня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі. Крім того прохав поновити строк на апеляційне оскарження постанови.
Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, вважаю за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до положень ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова була проголошена 03 березня 2021 року за відсутності апелянта ОСОБА_1 , яку він отримав 09 березня 2021 року.
Оскільки про судове рішення, яке може бути оскаржено в апеляційному порядку стало відомо поза межами строку на апеляційне оскарження і при подачі апеляції заявлено клопотання про поновлення цього строку - таке клопотання підлягає до задоволення.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення,  дослідивши докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається з матеріалів справи 16 січня 2021 року поліцейським СРПП ВП №2 (с. Краснопілля) Сумського РУП старшим лейтенантом поліції Мигалем С.О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 145126 про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21072 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: не стійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, млява мова. Зазначено, що від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.
Згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21072 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння та від медичного освідування в закладі охорони здоров`я в установленому законом порядку відмовився.
Відмова ОСОБА_1 від огляду також підтверджується направленням на огляд до медичного закладу з метою виявлення стану сп`яніння та акту огляду на стан сп`яніння.
Крім того, ОСОБА_1 відмовився від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення.
Вирішуючи питання щодо наявності в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, місцевий суд виходив з того, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка саме керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, за своїм змістом цієї норми закону, керування транспортним засобом в стані сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є окремими та самостійними діяннями, які складають склад адміністративного правопорушення.
За ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з ч. 2 ст. 16 цього Закону водій зобов`язаний виконувати розпорядження поліцейського.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У відповідності до п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103-водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 № 1452/735 передбачає чітко обумовлену процедуру порядку проведення огляду на стан сп`яніння, зокрема п. 6 Розділу І вказаної Інструкції передбачає, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (далі заклад охорони здоров`я) (п. 7 Розділу І цієї Інструкції).
Аналіз вимог зазначених вище нормативно-правових актів дозволяє зробити висновок про те, що водій транспортного засобу, в даному випадку ОСОБА_1 , у разі виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, повинен був пройти огляд на стан такого сп`яніння спочатку на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності свідків, а у разі відмови водія від проходження такого огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, він був зобов`язаний пройти такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, відповідно до положень, передбачених Інструкцією від 09.11.2015 року №1452/735.
Проте поведінка ОСОБА_1 , дозволяє зробити висновок про те, що останній відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку, у зв`язку з чим поліцейський мав достатньо правових підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.  
Протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог ст.256 КпАП України, під час його складання істотних порушень, що тягли б за собою визнання доказів недопустимими, працівниками поліції допущено не було.
Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є самостійним складом правопорушення.
Разом з тим, згідно з ч.2 ст.9 КпАП України адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
17 березня 2021 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху” №1231-IX від 16 лютого 2021 року. 
Відповідно до вказаного закону стаття 130 КпАП України викладена в новій редакції, якою передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, дії, вчинені ОСОБА_1 , містять склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України в редакції, що діє на час розгляду справи в апеляційному суді.
Чинна редакція ст.286-1 КК України передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому певні тілесні ушкодження чи потягло смерть людини.
Відповідно до ч.1 ст.8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
При цьому, згідно з ч.2 цієї статті закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
Аналогічні положення викладені в ч.1 ст.5 КК України, відповідно до якої закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Таким чином, ОСОБА_1 не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.286-1 КК України, оскільки чинним законом кримінальна відповідальність за дії, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не передбачена.
Крім того, санкція ч.1 ст.130 КпАП України (в новій редакції) передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Тобто чинним законом передбачено більш суворе стягнення, ніж призначене суддею місцевого суду.
Однак, суд апеляційної інстанції, з огляду на положення ст.294 КпАП України не може вийти за межі апеляційної скарги, погіршивши тим самим становище апелянта.
Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, не слугують підставами для скасування постанови судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Ураховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що постанова судді місцевого суду є законною і підстав для її зміни чи скасування немає.
Керуючись ст. 253, 294 КпАП України, суддя апеляційного суду
п о с т а н о в и л а:
Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 03 березня 2021 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а на постанову судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 03 березня 2021 року – без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                                                 Л.М. Хіль