П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/13590/20	
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначені пенсії за вислугу років, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
           03.12.2020 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з  адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 22.07.2020 року щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років згідно заяви від 14.07.2020 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-XII від 26.11.1993 року, у редакції Закону від 12.07.2001 року №2663-III;
- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за вислугою років згідно заяви від 14.07.2020 року з розрахунку 90% від розміру заробітної плати без обмеження її максимального розміру, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662- XII від 26.11.1993 року, у редакції Закону від 12.07.2001 року №2663-III.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він працює в органах прокуратури України з 03.10.2001 року,  та має достатній стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, а тому звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру». Натомість, рішенням від 22.07.2020 року № 154750003288 відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру», звузивши таким чином його конституційне право на соціальний захист.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження,  адміністративний  позов ОСОБА_1 задоволений в повному обсязі.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування фактичних обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив,  14.07.2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а тому  при  перевірці  та розгляді вказаної заяви  пенсійним органом був застосований чинний  на час звернення Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, відповідно до ст. 86 якого, позивач не набув права на пенсію, на що суд першої інстанції не звернув уваги. 
Також апелянт зазначає, що оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії від 22.04.2021 року №154750003288, обґрунтоване саме вимогами Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, та не приймалось пенсійним органом за наслідками розгляду питання щодо призначення позивачу пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-XII від 26.11.1993 року, у редакції Закону від 12.07.2001 року №2663-III, на що суд першої інстанції також не звернув уваги. 
За таких обставин апелянт вважає. що оскаржуваним рішенням  не було порушено жодних прав позивача, проте суд першої інстанції не з`ясував  обставин, за яких було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.
Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що ОСОБА_1 з 03.10.2001 року по час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, працює в органах прокуратури, що підтверджено  копією трудової книжки позивача (а.с.  19-24). При цьому загальна трудова діяльність позивача розпочалась 02.05.1993 року, що підтверджено  копією  вкладишу серії НОМЕР_1 до трудової книжки (а.с. 16-18).
14.07.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років (а.с. 26-27), яка зареєстрована за №5447 та до якої позивач додав довідки про заробітну плату від 14.07.2020 року № 618, № 618/1 (а.с. 31, 32), довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру (а.с. 25), заяву про призначення пенсії, трудову книжку серії НОМЕР_2 , паспорт  серії НОМЕР_3 .
Відповідно до змісту заяви про призначення пенсії (а.с. 26), позивач просив призначити йому пенсію за вислугу років, не  посилаючись при цьому на положення ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (від 05.11.1991 в редакції Закону № 2663-Ш від 12.07.2001 р.)
Також, відповідно до матеріалів справи, 22.07.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення №154750003288, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за вислугу років через відсутність необхідного для призначення пенсії стажу роботи.
Апеляційний суд зазначає, що за змістом оскаржуваного рішення  пенсійного органу, апелянт  відмовив у призначені пенсії за результатами розгляду заяви  позивача  щодо призначення пенсії за вислугу років згідно із ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, встановивши, що стаж за вислугу років  складає 18 р. 4 м., стаж  на посаді прокурора – 18 р. 4 м. при загальному стажі роботи 21 р. 2 м., в той час як за приписами ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.
Також заявнику було запропоновано надати до пенсійного органу у строк до 13.10.2020 року довідку про період проходження військової служби, диплом про навчання та інші документи про стаж роботи.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що збільшення стажу роботи, необхідного для призначення пенсії, відповідно до  ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII у порівнянні зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (у редакції від 12.07.2001 року) є істотним звуженням прав позивача, а тому  позивач має право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (у редакції станом на 12.07.2001 року).
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно з частиною 1 статті 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
15 липня 2015 року, у зв`язку з набуттям чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІ, Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII втратив чинність, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53.
У зв`язку з набранням чинності зазначеним Законом втратили чинність положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії, зокрема частина перша ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII.
Статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.
Відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на час звернення позивача до апелянта (14.07.2020 року) із заявою про призначення пенсії, загальна вислуга років позивача складала  складає 18 років 4 місяці, стаж  на посаді прокурора – 18 років 4 місяці при загальному стажі роботи 21 рік 2 місяці.
Враховуючи  вказані положення ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, апеляційний суд погоджується із висновком апелянта, що стаж роботи позивача, зокрема вислуга років - 18 років 4 місяці при необхідних 24 років та 6 місяців, є недостатнім для призначення пенсії  за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ.
При цьому апеляційний суд зазначає, що відповідно до змісту заяви про призначення пенсії (а.с. 26), позивач просив призначити йому пенсії за вислугу років, не  посилаючись при цьому на положення ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (від 05.11.1991 в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001 р.)
Таким чином, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що висновок суду першої інстанції про звернення позивача до апелянта із заявою про призначення пенсії саме відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (від 05.11.1991 р. в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001 р.), не відповідає фактичним обставинам справи.
Оскільки позивач не звертався до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років саме  відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (від 05.11.1991 р. в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001 р.), апеляційний суд зазначає про передчасність висновків суду першої інстанції про порушення апелянтом конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.
Також, апеляційний суд вважає передчасними висновки суду першої інстанції щодо звуження  конституційного права позивача на  соціальний захист за таких підстав.
Відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, яка діяла в редакції Закону з 26 липня 2001 року (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12 липня 2001 року) до 1 жовтня 2011 року (в редакції Закону № 3668 від 8 липня 2011 року), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 процентів від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 проценти, але не більше 90 процентів від суми місячного (чинного) заробітку.
Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 1 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 з 03.10.2001 року  розпочав роботу в органах прокуратури, але станом на 1 жовтня 2011 року не мав стажу роботи не менше 20 років, оскільки за відомостями копій трудової книжки та вкладишу  загальний трудовий стаж позивача станом на 01.10.2011 року складає біля 10 років (а.с.  16-24).
Таким чином, оскільки станом на 01.10.2011 року позивач не набув права на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, яка діяла в редакції Закону з 26 липня 2001 року (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12 липня 2001 року), то неможливо стверджувати і  про звуження змісту та обсягу такого права. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2016 року у справі № 33/6710/15-а, а також Верховним Судом у справах № 372/2909/17, № 211/3177/17, № 740/500/17, 591/2314/16-а.
Враховуючи встановлені апеляційним судом фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення  позовних вимог, зокрема скасування рішення пенсійного органу про відмову у призначені пенсії з тих підстав, що зазначені у позовній заяві, оскільки оскаржуване рішення апелянт прийняв обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мали значення для розгляду заяви про призначення пенсії та з дотриманням  принципу рівності перед законом. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок неповного з`ясування фактичних обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим,  відповідно до п. 1 та ч. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 2-12, 71-78, 242, 257, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – задовольнити 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі №420/13590/20 – скасувати та ухвалити нову постанову.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначені пенсії за вислугу років, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити в повному обсязі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 18.05.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.