ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/14915/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2021(суддя Маковська О.В..) за позовом ОСОБА_1 до  Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа :   Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною   та зобов`язання вчинити певні дії,- 

в с т а н о в и В:
          
У листопаді  2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1  до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, в якій позивач просив  визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року із застуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 53283,76 грн., передбаченого частиною третьою      статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"      із змінами та доповненнями, внесеними      Законом України № 553-ІХ від 13 квітня 2020 року;  зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести донарахування та виплату суддівської винагороди судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1   за період з 01 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року у розмірі 52839,72 грн. на підставі частин 2, 3, 4      статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"      виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,2 та надбавки за вислугу років у розмірі 40% до 06 серпня 2020 року і у розмірі 50% починаючи з 07 серпня 2020 року з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, без застосування будь-яких обмежень передбачених частиною третьою      статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"      із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-1Х від 13 квітня 2020 року; допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2021                            в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Рішення суду обгрунтовано тим, що відповідач правомірно керувався положеннями      ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»      до 28.08.2020 (день ухвалення рішення Конституційним Судом України), у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.
Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог .
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачу повинна бути нарахована суддівська винагорода відповідно до      статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402 від 02.06.2016, а саме: у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та надбавки за вислугу років. Проте, під час нарахування суддівської винагороди за вказаний період відповідачем було протиправно застосовано обмеження, передбачене частиною 3      статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"      із змінами та доповненнями, внесеними      Законом України №553 від 13.04.2020. Позивач також вказує, що питання виплати суддівської винагороди регулюється саме      Законом України "Про судоустрій і статус суддів"      та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Указом Президента України «Про переведення суддів» № 203/2015 від 07.04.2015 позивача переведено на посаду судді Амур- Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська.
Наказом голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська №19 від 22.04.2015 позивача зараховано до штату даного суду.
Наказом в.о. голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська №39 від 07.09.2015 позивачу встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 40%.
Наказом голови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська №34 від 06.08.2020 позивачу встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 50%.
Як вбачається з матеріалів справи, судді ОСОБА_1 при виплаті суддівської винагороди за серпень 2020 застосовано обмеження суддівської винагороди.
                Статтею 130 Конституції України      визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Частиною 1      статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»      визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 2      статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»      суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Згідно з пунктом 2 частини 3      статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»      базовий розмір посадового окладу судді становить: судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Частиною 4      статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»      визначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Відповідно до частини 5      статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»      суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Частиною 9      статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»      визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
В свою чергу, 12 березня 2020 року набрала чинності      постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.
18 квітня 2020 року набрав чинності      Закон України      Про внесення змін до Закону України      Про Державний бюджет України на 2020 рік      від 13 квітня 2020 року № 553-IX, яким Закон України      Про Державний бюджет України на 2020 рік      доповнено статтею 29, відповідно до якої встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.
Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).
Отже, вказаним Законом було визначено граничний розмір заробітної плати (суддівської винагороди) на період дії карантину і вказаний Закон був чинним, а відтак мав бути застосований відповідачем у спірному періоді при нарахуванні та виплати позивачу суддівської винагороди.
Ураховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що у спірному періоді нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди були чинними положення      ст. 29 Закону України      Про Державний бюджет України на 2020 рік, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для висновку про неправомірність дій відповідача у спірних відносинах.
Той факт, що в подальшому рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-/2020 визнано такими, що не відповідають      Конституції України      положення      статті 29 Закону України      Про Державний бюджет України на 2020 рік, не може вплинути на визначення правомірності дій відповідача у спірних відносинах, оскільки рішення Конституційного Суду України в силу приписів      ст. 152 Конституції України      закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни або скасування судового рішення    відсутні.
          Керуючись ст. ст. 315,316,321,322,325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2021                                          -            залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5      ст. 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова