П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_______________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/5678/20	
                                                     Головуючий І інстанції Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів -  Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 10.08.2020р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
01.07.2020р. ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Лиманської РДА Одеської області, у якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2020р. у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити їй щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій, за 2020р. відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач, після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020р. №3-р/2020, набула право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня за 2020р. у розмірі, передбаченому ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», однак відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо перерахунку та проведення вказаної виплати у відповідному розмірі. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020р. (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 14.09.2020р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2020р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та витребувано з суду 1-ї інстанції матеріали адміністративної справи. 
05.11.2020р. матеріали даної справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2020р. призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 04.05.2020р, та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Лиманської РДА Одеської області як отримувач щорічної разової допомоги до 5 травня.
У 2020р. позивач отримала одноразову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1390 грн.
Враховуючи визнання неконституційними положення деяких законодавчих актів, позивач звернулась до відповідача із заявою від 01.06.2020р., у якій просила здійснити перерахунок та доплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2020р. у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Однак, як свідчать матеріали справи, вказану заяву відповідач залишив без реагування.
Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом. 
Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд 1-ї інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, як наслідок, відсутності підстав для їх задоволення.
Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази не погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена правова норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав   та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури та обирати лише встановлені законодавством способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч.2 ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
За приписами п.3 ст.116 Конституції України, до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.
Так, правовий статус ветеранів війни безпосередньо визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до вимог ч.5 ст.12 Закону № 3551-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998р. №367-XIV), щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.
Згідно з пп. «б» пп.1 п.20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. №107-VI, що набрав чинності 01.01.2008р., текст вказаної вище частини ст.12 Закону №3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Як загально відомо, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10рп/2008 положення пп. «б» пп.1 п.20  розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. №107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014р. №79-VІІІ, що набрав чинності 01.01.2015р., розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено п.26, яким встановлено, що норми і положення ст.ст.12,13,14,15,16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного  і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України №3551-XII і «Про жертви нацистських переслідувань», Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні щодо окремого бюджетного року постанови, а саме: від 31.03.2015р. №147, від 02.03.2016р. №141, від 05.04.2017р. №233, від 14.03.2018р. №170, від 20.03.2019р. №237 та від 19.02.2020р. №112, якими визначався, зокрема, розмір та порядок виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій.
Зокрема, у постанові Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 19.02.2020р. №112, яка набрала чинності 25.02.2020р., визначено розмір виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій - 1390 грн.
Втім, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020р. №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст.12,13,14,15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що встановлення положеннями п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України іншого, ніж у ст.ст.12,13, 14,15 та 16 Закону №3551-ХІІ законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону №3551-ХІІ, що суперечить принципу верховенства права, встановленому ст.8 Конституції України.
У цьому рішенні зазначено, що окреме положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст.12,13,14,15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Отже, з 27.02.2020р. норми і положення, зокрема, ст.ст.12,13,14,15 та 16 Закону №3551-XII, не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи  з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Колегія суддів зауважує на тому, що чинність Постанови №112 (станом на день здійснення виплати позивачу одноразової грошової допомоги) не є підставою для висновку про обґрунтованість розміру виплаченої ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня, оскільки до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми саме ст.12 Закону №3551-XII, як акту вищої юридичної сили.
Таким чином, з 27.02.2020р. застосовуються положення ст.12 Закону №3551-XII в редакції Закону №367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.
За визначенням, наведеним у ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, «мінімальна пенсія» - це державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.
У відповідності до ч.1 ст.28 цього Закону, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Так, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019р. №294-IX встановлено у 2020р. прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 01.01.2020р. - 1638 грн.
Відтак, розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2020р. становить - 8190 грн. (1638 грн. х 5).
Надаючи оцінку судовому рішенню першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент нарахування і виплати у 2020р. позивачу одноразової грошової допомоги та на дату звернення із заявою до відповідача про доплату щорічної виплати грошової допомоги, діяла ст.12 Закону №3551-XII у редакції Закону №367-XIV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для учасників бойових дій - 5 мінімальних пенсій за віком.
Оскільки разову грошову допомогу позивачу виплачено у розмірі меншому, ніж передбачено ч.5 ст.12 Закону №3551-XII, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що отримання такої допомоги у меншому розмірі порушує права позивача.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена у рішенні від 29.09.2020р. по справі №440/2722/20, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021р., в аналогічних правовідносинах.
Більше того, Верховний Суд при розгляді зазначеної зразкової справи дійшов висновку, що неможливість здійснення відповідачем своїх зобов`язань через ненадходження коштів від головного розпорядника, не ґрунтується на вимогах  закону  та є безпідставними.
На користь такого висновку вказує і практика Європейського Суду, зокрема, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Кечко проти України» (заява № 63134/00, п.п.23,26) та «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, п.43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.
Відповідно до ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
З огляду на зазначені обставини, колегія суддів погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі та, в свою чергу, вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020р. у відповідному розмірі та, як наслідок, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу разову грошову допомогу до 5 травня за 2020р, як учаснику бойових дій, відповідно до ч.5 ст.12 Закону №3551-XII у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.
Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача є слушними і дійсно свідчать про невідповідність висновків суду 1-ї інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до п.п.1,3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове - про задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020р. - скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020р. у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язати Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11.05.2021р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                 Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                І.П. Косцова  

                                                                                                         В.О. Скрипченко