Справа № 348/315/21 
Провадження № 22-ц/4808/674/21 
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого          Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)          
суддів:                  Бойчука І.В, Девляшевського В.А.
секретаря                  Пацаган В.В.
з участю                       ОСОБА_1 її представника адвоката Романка В.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду від 24 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Міськевич О. Я. в м.Надвірна, 
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з заявою зацікавлені особи: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису. 
Заява мотивована тим, що з 2013 року вона разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок належить їй на праві приватної власності. З 2020 року ОСОБА_1 піднімає руку на неї та на її дочку ОСОБА_3 , 2007 року народження, висловлюється в їх сторону нецензурною лайкою, виганяє їх з будинку, у внаслідок чого вона кілька разів викликала працівників поліції. У зв`язку з неправомірних діями ОСОБА_1 , яка постійно вчиняє щодо неї та її сім`ї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, вона зі своєю сім`єю з 23.06.2020 за вказаною адресою не проживають. Кожного разу, коли вона приїздить до свого будинку по речі, ОСОБА_1 не пускає її на територію господарства, при цьому погрожує їй та ображає нецензурною лайкою, на що вона неодноразово викликала працівників поліції. Однак ОСОБА_1 на зауваження працівників поліції не реагує та не впускає її до належного їй будинку, незаконно поміняла всі замки в будинку, через що вона не може зайти до будинку та забрати свої речі. Стверджує, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства з боку своєї матері ОСОБА_1 , яка вчиняє щодо неї дії фізичного (нанесення побоїв), психологічного (постійні погрози та образи) та економічного характеру (позбавлення її житла) насильство. Просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк до шести місяців та заборонити ОСОБА_1 наближатись до неї блище чим на три метри. 
Рішенням Надвірнянського районного суду від 24 березня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа:  ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення заяви про видачу обмежувального припису, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку  апелянта, у справі наявні докази про видачу обмежувального припису, оскільки вина ОСОБА_1 доведена постановою про вчинення домашнього насильства щодо неї та сім`ї. У ОСОБА_1 діях наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2. Крім того, висновок експерта та госпітальний протокол підтверджує, що вона постраждала від дій ОСОБА_1 та нею неодноразово подавались заяви в поліцію про вчинення ОСОБА_1 протиправних дій.
ОСОБА_1 11 травня 2021 року подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи апеляційної скарги. Вказує, що фактично вона потерпає від дій заявника ОСОБА_2 , яка є її дочкою. Психологічне та фізична домашнє насильство щодо дочки вона не завдає. До неї та її місця роботи не наближається. Вказує, що саме ОСОБА_2 ініціює конфлікти, приїжджаючи за її місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_2 подала 27 квітня 2021 року та 11 травня 2021 року заяви про розгляд справи без її участі. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечила.
ОСОБА_2 у встановленому законом порядку повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явилась, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності. 
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що заявником ОСОБА_2 в порушення вимог статті 81 ЦПК України не надано суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї ОСОБА_1 , а також ризиків, які можуть настати в майбутньому у зв`язку із не встановленням щодо останньої обмежувального припису.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_1 .. Заявниця ОСОБА_2 є власником 3/4 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2010, договору дарування частки домоволодіння від 26.01.2011, та витягу з державного реєстру правочинів (а.с. 15-18).
Як вбачається з копії довідки про склад сім`ї № 502 від 16.07.2020, за вище вказаною адресою зареєстровані заявник ОСОБА_2 , її малолітня дочка ОСОБА_4 , а також її брат ОСОБА_5 та мати ОСОБА_1 , яка проживає за вказаною адресою (а.с. 12).
Заявниця ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_4 за вказаною адресою фактично не проживають з 23.06.2020, що підтверджується копією довідки виданою Парищенською сільською радою 21.09.2020 № 1216, (а.с. 9).
Так, з копії довідки від 16.11.2020 про результати звернення гр. ОСОБА_2 , складеної ст. ДОП Хім`яком Ю.Ю. вбачається, що в Надвірнянський ВП ГУНП 29.10.2020 надійшло звернення від ОСОБА_2 , яка в своєму зверненні вказала, що її мати ОСОБА_1 недопускає її з сім`єю до батьківського будинку. Перевіркою не встановлено будь-яких фактів кримінального правопорушення (а.с. 7).
За змістом з копії постанови старшого інспектора СД Надвірнянського ВП ГУНП Лупіки Б.А. від 24.10.2020 про закриття кримінального провадження, сектором дізнання Надвірнянського ВП ГУНП проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020095200000213 від 02.11.2020 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.10.2020 близько 13.00 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_2 . В ході проведення слідчих дій по даному кримінальному провадженні не здобуто переконливих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 .. Жодних речових доказів не виявлено. Тому дізнавачем прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 11).
Ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківсбкої області від 23.02.2021 скасовано постанову про закриття кримінального провадження № 12020095200000212, винесену 24.12.2020 (а.с 33).
Згідно копії акту обстеження від 19.02.2021, складеного старостою Парищенського старостинського округу вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась зі скаргами у сільську раду на свою дочку ОСОБА_2 , з якою вона перебуває у неприязних відносинах (а.с. 35).
Також згідно наданої копії довідки Парищенського старостинського округу від 22.02.2021 № 152 вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась в Парищенську сільську раду з усними та письмовими зверненнями на свою дочку ОСОБА_2 та на зятя ОСОБА_6 (а.с. 36).
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який набрав чинності 07 січня 2018 року. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суд під час вирішення цієї заяви судом першої інстанції надано оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувалось питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків.
Ухвалюючи рішення про відмову у видачі обмежувального припису, судом першої інстанції вірно враховано, що у матеріалах справи відсутні докази встановленого випадку домашнього насильства  відносно ОСОБА_2 спричинених ОСОБА_1 . 
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта та госпітальний протокол підтверджую нанесення страждань ОСОБА_2 внаслідок дій ОСОБА_1 , оскільки згідно даних висновку експерта № 45/328-Д від 27.02.2021 у ОСОБА_2 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.
Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що заявницею неодноразово подавались заяви в поліцію про вчинення ОСОБА_1 протиправних дій, так як такі доводи не підтверджені доказами, а в силу статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Надвірнянського районного суду від 24 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст складено 19 травня 2021 року.

Судді:                                                         В.Д.Фединяк
І.В.Бойчук
В.А.Девляшевський