ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 175/4081/20-а(2-адр/175/3/20)	
(суддя Озерянська Ж.М., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
   розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року у справі №175/4081/20-а(2а/175/79/20) за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, головного спеціаліста інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубровського Ігоря Георгійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
                                                                  ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 10 листопада 2020 року звернувся до суду з позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (далі – відповідач-1), головного спеціаліста інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубровського Ігоря Георгійовича (далі – відповідач-2), згідно з яким просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №276856451 від 22.10.2020 року до повідомлення серії ІД №00216635 винесену відповідачем-2, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляду штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.
Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, оскільки відповідачем не доведено факт стоянки транспортного засобу позивача у місці, де він створює перешкоду для руху пішоходів, оскільки відстань між краєм тимчасового будівельного паркану розташованого на тротуарі та транспортним засобом позивача є достатньою для руху пішоходів, при цьому автомобіль позивача не знаходився на дорозі, що позначена дорожньою розміткою 1.16.4 «Позначення острівця безпеки». 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року позов задоволено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що «…таблицею 1 розмітка 16.1.4 Позначення острівця безпеки Національного стандарту України ДСТУ 2587:2010 «Безпека дорожнього руху. Розмітка дорожня. Методики контролювання. Правила застосування» затвердженого наказом Держспоживстандарт України від 27 грудня 2010 року №590, здійснюється наступним чином, - якщо В > 0,7 та b = 0,15*, b = 0,10** нахил лінії шириною 0,4 м - 45°, Таким чином, автомобіль Mitsubishi Galannt, р.н. НОМЕР_1 , 23.09.2020 року з 10:44:00 год. до 10:52:45 год. не знаходився на дорозі, що позначена дорожньої розміткою 1.16.4 «Позначення острівця безпеки»…». Також суд першої інстанції зробив висновок про те, що факт порушення позивачем правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, не може вважатися зафіксованим в установленому порядку, оскільки в постанові про накладення адміністративного стягнення серії РАП №276856451 від 22 жовтня 2020 року міститься загальна назва технічного засобу LOGIC INSTRUMENT FIELDBOOK K80V2 без визначення його серійного номеру, тобто без ідентифікації застосованого інспектором технічного пристрою, за допомогою якого здійснено фіксацію правопорушення, а також без даних про сертифікацію даного технічного засобу.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач-1, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що з матеріалів фотофіксації чітко вбачається, що транспортний засіб позивача був розміщений на дорозі, що позначена дорожньою розміткою 1.10.2. Крім того, транспортний засіб позивача розташовано в місці, яке позначено суцільною дорожньою розміткою, тобто у місці де стоянку заборонено. 
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу відповідача-1, позивач посилаючись на її безпідставність, просить у її задоволені відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з постановою серії РАП №276856451 від 22.10.2020 року винесеної відповідачем-2, 23 вересня 2020 року о 10:51 год. транспортним засобом Mitsubishi Galant, р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 здійснено зупинку, стоянку, що створюють перешкоди дорожнього руху або загрозу безпеці руху в районі будинку, що знаходиться за адресою м. Дніпро пл. Соборна, 12, чим порушено вимоги підпункту д) пункту 15.10 розділу 15 ПДР в частині заборони стоянки транспортного засобу у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, створить перешкоду для руху пішоходів та вчинено адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.122 КУпАП (а.с.8). 
Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 статті 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Відповідно до підпункту д) пункті 15.10 розділу 15 ПДР України стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.
Виходячи з інкримінованого позивачу правопорушення, необхідною умовою для притягнення позивача до відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у зв`язку з порушенням ним підпункту д) пункті 15.10 розділу 15 ПДР України є встановлення факту перешкоди для руху пішоходів у місці, де було здійснено стоянку транспортним засобом Mitsubishi Galant, р.н. НОМЕР_1 .
Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Частина 1 статті 14-2 КУпАП, передбачає, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Як вбачається з матеріалів справи на підставі статті 14-2 КУпАП інспектором здійснено фотофіксацію обставин порушення правил зупинки в режимі фотозйомки в момент вчинення правопорушення з протилежних ракурсів, на яких зафіксовано (у лівому верхньому куті фото): дата порушення: 23.09.2020 року, час вчинення порушення: 10:44:00, 10:44:03, 10:44:22, 10:51:52, 10:51:55 10:52:10 10:52:49, 10:52:45 (всього 8 знімків), місце вчинення: м. Дніпро пл. Соборна, 12, географічні координати: 48.457325, 35.068703, фотозйомка здійснювалася за допомогою технічного засобу LOGIC INSTRUMENT FIELDBOOK K80V2 (а.с.10-17, 79-80).
Однак, з наданої відповідачем фотофіксації обставин порушення правил зупинки позивачем не зафіксовано факт того, що під час стоянки транспортним засобом Mitsubishi Galant, р.н. НОМЕР_1 було здійснено перешкоди для руху пішоходів.
Так судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до фотознімків зроблених в 10:44:22, та в 10:52:10 зафіксовано, що по вул. Соборна між парканом та транспортним засобом Mitsubishi Galannt, рухаються велосипедист та пішохід з візком, що суперечить висновку про здійснення перешкод для руху пішоходів (а.с.10, 13).
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідачем-2 під час винесення оскаржуваної постанови не встановлено факту здійснення перешкод для руху пішоходів транспортним засобом Mitsubishi Galannt, оскільки ця постанова не містить посилань в чому це полягає.
Також, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне, так згідно з відзивом на позов відповідача-1 зазначив, що «з фотознімків видно, що транспортний засіб розташований таким чином, що водій перетнув суцільну білу смугу, якою позначено островець безпеки для пішоходів».
Проте, Правилами дорожнього руху, а саме розділом 34 встановлено, що розмітка 1.16.4 позначає острівець безпеки. Однак, позначення острівця безпеки, що знаходиться на одному рівні з проїзною частиною, згідно з ДСТУ 2587:2010, на думку позивача, з якою погоджується колегія суддів, не є аналогічною той розмітки, що нанесена на проїзну частину дороги де знаходився автомобіль позивача. Доказів іншого відповідачами не надано, та таке твердження позивача не спростовано.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності в діях позивача порушення підпункту д) пункті 15.10 розділу 15 правил дорожнього ПДР України та наявності підстав для його притягнення до відповідальності передбаченої ч.3 ст.122 КУпАП.
Між тим, суд першої інстанції дійшовши висновку про те, що автомобіль позивача не знаходився на дорозі, що позначена дорожньою розміткою 1.16.4 не мотивував цей висновок в своєму рішенні, а лише виклав зміст ДСТУ.
Також суд першої інстанції дійшов неправильному висновку щодо неналежного фіксування відповідачем-2 факту зупинки, стоянки автомобіля позивача, у зв`язку з відсутністю в постанові про накладення адміністративного стягнення зазначення серійного номеру пристрою яким було здійснено таку фіксацію, враховуючи те, що положення ч.3 ст. 383 КУпАП такого зазначення не передбачають. 
Щодо доводів апеляційної скарги слід зазначити наступне. 
В апеляційній скарзі міститься твердження про те, що з матеріалів фотофіксації чітко вбачається, що транспортний засіб позивача був розміщений на дорозі, що позначена дорожньою розміткою 1.10.2., та одночасно його розташовано в місці, яке позначено суцільною дорожньою розміткою, тобто у місці де стоянку заборонено. 
У зв`язку з цим, колегія суддів зауважує, що відповідно до п. 34.1 ПДР розмітка 10.1.2 має горизонтальні лінії жовтий коляру та відповідної конфігурації, між тим доказів того, що участок дороги на якому перебував транспортний засіб позивача позначений лініями жовтого коляру та відповідної конфігурації, відповідачами суду не надано, наявні в матеріалах справи фотоматеріали це не підтверджують (а.с. 79-80).
Також слід зазначити, що відповідно до п. 1.1 розділу 34 ПДР горизонтальна розмітка має таке значення: (вузька суцільна лінія) — поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.
Тобто, відповідачі, вважаючи, що позивачем порушено вимоги дорожньої розмітки повинні були вирішити питання щодо притягнення позивача до відповідальності саме за порушення дорожньої розмітки, а не за здійснення перешкоди для руху пішоходів, як відповідач-2 зазначив в оскаржуваній постанові.
Враховуючи те, що постанова серії РАП №276856451 від 22.10.2020 року не містить чіткого обґрунтування здійснення перешкоди для руху пішоходів під час стоянки транспортним засобом Mitsubishi Galant, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться до порушення позивачем вимог дорожньої розмітки, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що доводи апеляційних  скарг не спростовують доводи позивача, щодо протиправності оскаржуваної постанови та як наслідок наявності підстав для її скасування.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат припустився порушень процесуального права, враховуючи наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, стягнення судом з відповідача-2 судового збору у розмірі 210,20 грн. є безпідставним.
Таким, чином, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції у зв`язку порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову якою позов задовольнити.
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

                                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року у справі №175/4081/20-а(2а/175/79/20) – скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №276856451 від 22.10.2020 року до повідомлення серії ІД №00216635 винесену головним спеціалістом-інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубровським Ігорем Георгійовичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляду штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.
Стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань 420 (чотириста двадцять) гривень 20 копійок на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко