Постанова 
Іменем України                                  
 
09 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 0907/2-583/2011
 
провадження № 61-902св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),              Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2011 року у складі судді Горейко М. Д. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду                      від 09 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Максюти І. О.,                 Василишин Л. В., Девляшевського В. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 

 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2009 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»                       (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
Позовна заява мотивована тим, що 21 вересня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 40-22/340 зі сплатою 11,7 % річних та комісій у розмірі та у порядку, визначеному тарифами на послугами по наданню кредитів, у межах максимального ліміту заборгованості до 100 000 доларів США з відповідним графіком змін максимального ліміту заборгованості та кінцевим строком повернення заборгованості за кредитом до 17 вересня 2027 року. 
У забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним договором між АКБСР «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки                 № 322-248/06/П. 
Згідно з додатковою угодою від 22 квітня 2008 року № 1 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 21 вересня 2007 року відсоткову ставку за договором встановлено на рівні 10,4 % річних та комісій, збільшено максимальний ліміт заборгованості до 148 000 доларів США та встановлено новий графік змін максимального ліміту заборгованості.
Відповідно до додаткової угоди від 09 вересня 2008 року № 2 встановлено новий графік змін максимального ліміту заборгованості, а додаткової угоди від 17 листопада 2008 року № 2 відсоткову ставку за користування кредитом встановлено на рівні 11,4 % річних.
Додатковою угодою від 18 травня 2008 року встановлено новий графік змін максимального ліміту заборгованості.
Умовами договору встановлено, що внаслідок порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
У зв`язку з порушенням умов договору позичальником, останньому та поручителю 01 грудня 2009 року надіслано вимоги про дострокове погашення заборгованості по кредиту. Однак такі вимоги залишились без виконання та відповіді.
Внаслідок неналежної сплати ОСОБА_1 процентів за користування кредитом та погашення кредиту, станом на 19 вересня 2010 року за ним наявна заборгованість у загальній сумі 3 998 834,57 грн, у тому числі:                    139 246 доларів США, що еквівалентно 1 102 716,92 грн - заборгованість по кредиту; 6 351,59 доларів США, що еквівалентно 50 299,51 грн - заборгованість по відсотках; 898,74 грн - пеня по кредиту; 8 647,40 грн - пеня по відсотках, 2 836 272 грн - штраф.
 
Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за вищевказаним кредитним договором за період з 21 вересня 2007 року                    до 19 вересня 2010 року у сумі 3 998 834,57 грн.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
 
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2011 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 21 вересня 2007 року № 40-22/340, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та          ОСОБА_1 у розмірі 3 998 834,57 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договором поруки відповідачі не виконували, будь-яких доказів на спростування приведеного розрахунку заборгованості не подали суду, тому суд погодився з обґрунтованістю позовних вимог, стягнувши заявлену банком заборгованість солідарно з відповідачів.
 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                    від 27 серпня 2020 року залучено до участі у справі правонаступника                          ПАТ «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі -                              АТ «Альфа-Банк»).
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2011 року - без змін.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції правильно визначено, що позичальник допускав порушення умов договору в частині строку сплати кредиту та розмірів щомісячних платежів, встановлених графіками, сторони погодили наслідки прострочення грошового зобов`язання, тому правильно стягнув заборгованість за кредитним договором.
При цьому, суд встановив, що на час розгляду справи апеляційним судом, заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2007 року повністю погашена.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2021 року до Верховного Суду,                    ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвали нове судове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» відмовити.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що банк неправильно нараховував кредитну заборгованість, яка була стягнута судом першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, оскільки проценти нараховувалися після пред`явлення вимоги про дострокове повне стягнення заборгованості, а також одночасно було стягнуто пеню та штраф.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
18 лютого 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2021 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
21 вересня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 40-22/340, за яким банк надав, а позичальник отримав кредит у формі відновлювальної лінії (окремими траншами) зі сплатою 11,7 % річних та комісій, у розмірі і в порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, в межах максимального ліміту заборгованості до 100 000 доларів США, з наступним графіком змін максимального ліміту заборгованості та кінцевим строком повернення заборгованості за кредитом до 17 вересня 2027 року.
 
У забезпечення виконання даного договору між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 21 вересня 2007 року укладено договір поруки, відповідно до якого у пункті 1.1. поручитель ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно у повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії.
 
Згідно з додатковою угодою від 22 квітня 2008 року №1 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 21 вересня 2007 року відсоткову ставку за договором встановлено на рівні 10,4 % річних та комісій, збільшено максимальний ліміт заборгованості до 148 000 доларів США і встановлено новий графік змін максимального ліміту заборгованості.
 
Додаткова угода до договору поруки щодо збільшення кредитного ліміту до 148 000 доларів США підписана трьома сторонами 22 квітня 2008 року.
 
Відповідно до додаткової угоди від 09 вересня 2008 року встановлено новий графік змін максимального ліміту заборгованості до 148 000 доларів США, а відповідно до додаткової угоди від 17 листопада 2008 року № 2 відсоткову ставку за користування кредитом встановлено на рівні 11,4 % річних.
 
Додатковою угодою від 18 травня 2009 року встановлено новий графік змін максимального ліміту заборгованості в межах кредитного ліміту визначених раніше кредитного ліміту та процентної ставки.
 
Додатковою угодою від 22 травня 2009 року сторони домовились не підвищувати процентну ставку за користування кредитом до 20 листопада 2009 року, а з 21 листопада 2009 року встановити процентну ставку на рівні діючої за відповідним порядком кредитування.
 
З огляду на розрахунок заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 21 вересня 2007 року № 40-22/340 станом на 26 листопада 2009 року та станом на 20 вересня 2010 року ОСОБА_1 допускав істотні порушення умов договору, зокрема в частині розміру та строків погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами.
 
У зв`язку з порушенням умов договору позичальником, останньому та поручителю 01 грудня 2009 року надсилались вимоги про дострокове погашення заборгованості по кредиту.
 
Згідно з довідки АКБСР «Укрсоцбанк» від 26 травня 2010 року                                   № 01-01/96-276, наданої ОСОБА_1 , станом на 13 травня 2010 року заборгованість по кредиту згідно з договором кредиту від 21 вересня             2007 року № 40-22/340 складає 139 246,00 доларів США. Станом                          на 13 травня 2010 року заборгованість за нарахованими відсотками, простроченими відсотками та простроченому кредиту - відсутня (том 1,          а. с. 91).
 
Згідно з розрахунком заборгованості по кредиту, наданим банком, станом на 20 вересня 2010 року поточна заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становить 137 236 доларів США, поточна заборгованість за відсотками - 2 335,65 доларів США. Прострочена заборгованість по      кредиту - 2 010,00 доларів США, прострочена заборгованість за відсотками по кредиту 4 015,94 доларів США.
 
15 жовтня 2019 року затверджено передавальний акт, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуло всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набуло обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. У зв`язку з викладеним, АТ «Альфа-Банк» стало правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк».
 
У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що 03 грудня 2019 року внесено дату та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи Акціонерне товариство «Укрсоцсбанк», номер запису 10681120104002827, підстава - рішення щодо реорганізації. Правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцсбанк» є Акціонерне товариство «Альфа-Банк».
 
З огляду на довідку АТ «Альфа-Банк» від 15 жовтня 2020 року № 87671-23.1, заборгованості за кредитним договором від 21 вересня 2007 року                       № 40-22/340 у ОСОБА_1 немає (а.с.219, том 1).
 
Факт про відсутність заборгованості за вказаним договором також підтверджено представником АТ «Альфа-Банк» у заяві від 13 листопада 2020 року, у зв`язку з її сплатою.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня                     2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі                  № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2019 року у справі № 912/1120/16,                           від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц, постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 664/2784/15-ц, від 06 березня             2019 року у справі № 916/4692/15 та постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-2387цс15, від 11 жовтня 2017 року у справі № 347/1910/15-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша                  статті 1048 ЦК України).
 
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
 
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником
 
Встановивши, що боржник та поручитель взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договором поруки не виконували, будь-яких доказів на спростування приведеного банком розрахунку заборгованості не надали, суд першої інстанції задовольнив позов, стягнувши заявлену банком заборгованість солідарно з відповідачів, у тому числі нараховані відсотки у повному обсязі та заявлений банком розмір пені та штрафу.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції правильно визначено, що позичальник допускав порушення умов договору у частині строку сплати кредиту та розмірів щомісячних платежів, встановлених графіками, сторони погодили наслідки прострочення грошового зобов`язання, тому правильно стягнув заборгованість за кредитним договором. 
Суд апеляційної інстанції вказав, що враховуючи обставини справи та факт сплати кредитної заборгованості у повному обсязі на час розгляду справи апеляційним судом, у разі виконання зобов`язання самим боржником у повному обсязі, права поручителя не порушені, оскільки у банку відсутні претензії за зобов`язанням, а у разі задоволення вимог банку поручителем - до нього перейшли усі права кредитора у зобов`язанні, тому він має можливість пред`явити свої вимоги до боржника.
 
Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.
 
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
 
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Зазначені правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду   у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
 
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
 
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.  
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
 
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
 
Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
 
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини.
 
Суд апеляційної інстанції, відкривши апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та призначивши справу до розгляду, не забезпечив повного та всебічного перегляду рішення суду першої інстанції, належно не перевірив та не надав правої оцінки доводам заявника, зокрема, про те, що суд першої інстанції стягнув з відповідачів нараховані банком відсотки за період після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове, повне повернення кредиту, а також щодо одночасного стягнення на користь банку пені та штрафу за одні й ті самі порушення, що суперечить положенням статті 61 Конституції України.
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з пунктом 1 частини третьої 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, апеляційний суд не забезпечив повного та всебічного розгляду справи в апеляційному порядку, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк