П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
10 червня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 400/4354/20	
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
01.03.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
         П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Танасогло Т.М.
           За участю: секретаря – Іщенка В.О.
     представника апелянта – Павленко О.І.
     
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням ухвали від 12 жовтня 2020 року про відмову в частині позовних вимог, просив:
визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 25.08.2020 року №1040 «Про накладення дисциплінарного стягнення на окремого працівника Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області» з дня його ухвалення;
визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП від 31.08.2020 року №437 о/с «По особовому складу» з дня його ухвалення;
поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділення Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП з 31.08.2020 року;
допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділення Южноукраїнського відділення Первомайського відділу поліції ГУНП;
зобов`язати ГУНП нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2020 року по дату винесення рішення по справі;
допустити негайне виконання рішення суду про присудження виплати заробітної пати ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць.
В обґрунтування позову зазначено, що під час звільнення позивача зі служби відповідачем не забезпечено його право на ознайомлення із матеріалами дисциплінарного провадження, на надання пояснень та зауважень з приводу обставин проходження служби, не враховано поважність причин вибуття зі служби на вимогу військового комісара з метою укладення контракту на проходження військової служби. Висновки відповідача про порушення позивачем Присяги державного службовця, Правил етичної поведінки державних службовців та дотримання трудового розпорядку є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами, а відтак не могли бути прийнятті до уваги під час видання оспорюваних наказів.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 березня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 25.08.2020 року №1040 «Про накладення дисциплінарного стягнення на окремого працівника Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області».
Визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 31.08.2020 року №437 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 .
Поновив ОСОБА_1 з 01 березня 2021 року на посаді старшого слідчого відділення Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.
Стягнув з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток, без утримання податків та обов`язкових зборів, за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року в сумі 16 512,54 грн. (шістнадцять тисяч п`ятсот дванадцять гривень п`ятдесят чотири копійки).
Стягнув з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток, без утримання податків та обов`язкових зборів, за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2020 року по 28.02.2021 року в сумі 77 308,71 грн.
Рішення суду в частині поновлення на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 16 512,54 грн. у межах загальної суми стягнення 93 821,25 грн. допустив негайному виконанню.
В задоволенні позовної вимоги про поновлення на посаді з 31.08.2020 року та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 31.08.2020 року суд відмовив.
Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не обґрунтовано та не доведено висновки про порушення позивачем Присяги державного службовця, Правил етичної поведінки державних службовців та вчинення систематичного дисциплінарного проступку, що виразився у прогулі державної служби, а відтак – наявність підстав для притягнення службовця до відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України.
З огляду на те, що звільнення позивача зі служби відбулось необґрунтовано та за відсутності правових підстав, суд першої інстанції визначив, що відповідно до положень ст. 235 КЗпП України позивач має бути поновлений на попередній посаді з 1 березня 2021 року та на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 вересня по 30 вересня 2020 року, з 1 жовтня 2020 року по 28.02.2021 року.
В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом під час мобілізації вважається день зарахування до списків особового складу військової частини. Законодавством про військовий обов`язок та військову службу передбачено, що одночасним зарахуванням до списків особового складу, призначенням на відповідну посаду рядового, сержантського та старшинського складу з кандидатами, які раніше не проходили військову службу, у день їх прибуття до військової частини, укладається контракт. Факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився у прогулі державної служби без поважних причин, порушенні присяги державного службовця, порушенні правил етичної поведінки державного службовця, підтверджений належним чином оформленими матеріалами службового розслідування, не спростований позивачем наданими ним поясненнями. Наведені обставини у сукупності, а також те, що зарахування позивача до військової служби відбулось добровільно та не за призовом під час мобілізації, чим виключаються гарантії передбачені ст. 119 КЗпП України, у відповідача були всі правові підстави для прийняття оспорюваних наказів та звільнення позивача зі служби.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, з 21.11.2016 року позивач призначений на посаду старшого слідчого Южноукраїнського відділення поліції Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області.
Керуючись приписами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач як військовозобов`язаний, який перебуває на військовому обліку, в травні 2020 року прийняв рішення про проходження військової служби за контрактом.
01.07.2020 року позивачем від ІНФОРМАЦІЯ_1 одержано припис щодо прибуття 07.07.2020 року у розпорядження Військової частини НОМЕР_1 для прийняття на військову службу за контрактом.
06.07.2020 року військовим комісаром Южноукраїнського міського військового комісаріату листом за №827 повідомлено начальника ГУНП в Миколаївській області, начальника Южноукраїнського ВП ПВП ГУНП в миколаївській області стосовно добровільного подання працівником, військовозобов`язаним ОСОБА_1 , заяви та документи на оформлення особової справи для укладення контракту із Збройними Силами України на 3 (три) роки.
Також, у листі, з посиланням на приписи ст. 119 КЗпП України, зазначено про збереження за працівником місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві. Відправлення ОСОБА_1 в складі команди 06.07.2020 року до Військової частини НОМЕР_1 с. Старичі (Львівська область), а також про додаткове повідомлення після зарахування до списків особового складу військової частини в 10-денний термін із надання відповідного витягу з наказу командира військової частини.
06.07.2020 року, 07.07.2020 року, 08.07.2020 року, 09.07.2020 року, 10.07.2020 року, 13.07.2020 року начальником Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області, заступниками начальника Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області, старшим інспектором-черговим СРПП №3 Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області складено акти про відсутність на службі (робочому місці) протягом робочого часу старшого слідчого відділення державного службовця Савченка без поважних причин.
Про ці обставини повідомлено і у рапортах заступника начальника Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миклаївській області від 06.07.2020 року, 07.07.2020 року, 08.07.2020 року, 09.07.2020 року, 10.07.2020 року, 13.07.2020 року на ім`я начальника Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області та у відповідній доповідній записці від 09.07.2020 року на ім`я начальника ГУНП в Миколаївській області.
14.07.2020 року позивач надав письмові пояснення начальнику ГУНП в Миколаївській області, в яких зазначив, що на даний час оформлює військову контрактну службу строком на три роки через Южноукраїнський міський військомат, у зв`язку із чим на підставі письмової згоди керівництва військової частини НОМЕР_1 було зібрано особову справу і ним пройдено медичну комісію. 02.07.2020 року в Миколаївському обласному військовому комісаріаті ним одержано припис прибути для складання контракту до вказаної військової частини у строк до 07.07.2020 року, яка на даний час перебуває на Яворівському полігоні Львівської області і куди 06.07.2020 року о 16:10 год. відправився на автобусі «Херсон-Познань», за місцем призначенням потрапив 07.07.2020 року о 08:30 год. У цей же день був оформлений працівниками штабу 21-го батальйону у третю роту. По місцю тимчасової дислокації знаходився по 10.07.2020 року, у зв`язку із перебуванням командира батальйону з підлеглими на полігоні. 10.07.2020 року медичними працівниками у нього виявлено понижений склад гемоглобіну, у зв`язку із чим командиром прийнято рішення про повернення особової справи. Про даний факт 13.07.2020 року ним повідомлено працівників військового комісаріату, після чого 14.07.2020 року його направлено на співбесіду та здавання психологічних тестів до іншої військової частини НОМЕР_2 у м. Первомайськ Миколаївської області. Додатково позивач зазначив про намір укласти відповідний контракт із наданням по місцю роботи витягу з наказу. Також, у поясненнях позивач зазначив, що необхідність прибуття у строк до 07.07.2020 року до військової частини для підписання контракту було направлено відповідний лист з військового комісаріату, проїзні документи ним не збережено.
Наказом начальника ГУНП в Миколаївській області від 21.07.2020 року №702 за фактом відсутності ОСОБА_1 06.07.2020 року на робочому місці без поважних причин порушено дисциплінарне провадження із утворенням відповідної дисциплінарної комісії.
14.08.2020 року у ОСОБА_2 відібрані письмові пояснення, в яких він повідомив обставини аналогічні поясненням від 14.07.2020 року. Додатково позивач пояснив, що з 15.07.2020 року прийнятий на військову службу за контрактом на три роки, про що 16.07.2020 року Южноукраїнському ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області надіслано відповідний лист із витягом з наказу.
Також, на вимогу ГУНП в Миколаївській області одержано контракт від 15.07.2020 року між ОСОБА_2 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 про проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України на три роки.
За результатом розгляду пояснень та підтверджень службових осіб з приводу відсутності позивача на службі та не виконання наказу його керівника щодо повернення електронного ключа до бази ЄРДР, а також пояснень позивача з приводу обставин, що склались, та характеристики службовця, на засіданні дисциплінарної комісії ГУНП в Миколаївській області про розгляд дисциплінарної справи №366-ДСК від 14.08.2020 року, оформленого відповідним протоколом, Комісія визначила, що ОСОБА_1 , 01.01.1967 року, який в органах внутрішніх справ України працював з 01.10.1989 року по 17.09.2008 року, в Національній поліції України службу не проходив, на державній службі з 17.09.2008 року, в займаній посаді з 21.11.2016 року та діючих дисциплінарних стягнень не має, вчинено дисциплінарні проступки, передбачені п.п. 1, 2 та 12 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», що виразилось у порушенні Присяги державного службовця, порушенні правил етичної поведінки державних службовців та прогулі державного службовця, у тому числі в результаті відсутності на службі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, які допущено внаслідок ігнорування ним вимог ч. 1 ст. 8 та ч. 1 ст. 36 Закону України «Про державну службу» щодо обов`язку дотримуватись Конституції України та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та щодо обов`язку дотримуватись Присяги державного службовця в частині сумлінного виконання своїх обов`язків, вимог п. 2 розділу ІІ Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 року №158 щодо обов`язку своєчасно і точно виконувати рішення державних органів, органів місцевого самоврядування, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України, вимог Інструкції щодо поводження з ключовими документами і носіями, затвердженої 05.11.2012 року заступником Генерального прокурора України щодо обов`язку посадової особи зберігати ключ від ЄРДР у зачиненому та опечатаному службовому сейфі та ігноруванні вимог Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників ГУНП в Миколаївській області, затвердженого наказом ГУНП від 05.12.2017 року №1570.
За висновком Комісії, встановлені обставини свідчать про самоусунення позивача від виконання службових обов`язків та систематичної відсутності на службі без поважних причин у робочі дні 06.07.2020 року, 07.07.2020 року, 08.07.2020 року, 09.07.2020 року, 10.07.2020 року, 13.07.2020 року (всього шість робочих днів), тобто за сукупності дій, позивачем вчинено діяння несумісне з його посадою, скоєння проступку (проступків) проти інтересів служби, які суперечать покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним службових обов`язків, у зв`язку із чим підлягає звільненню з посади державної служби в Національній поліції України за п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».
Наказом ГУНП в Миколаївській області від 25.08.2020 року №1040 за вчинення дисциплінарних проступків, передбачених п.п. 1, 2 та 12 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», що виразилось у порушенні Присяги державного службовця, порушенні правил етичної поведінки державних службовців та прогулі державного службовця, у тому числі в результаті відсутності на службі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, які допущено внаслідок ігнорування ним вимог ч. 1 ст. 8 та ч. 1 ст. 36 Закону України «Про державну службу» щодо обов`язку дотримуватись Конституції України та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та щодо обов`язку дотримуватись Присяги державного службовця в частині сумлінного виконання своїх обов`язків, вимог п. 2 розділу ІІ Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 року №158 щодо обов`язку своєчасно і точно виконувати рішення державних органів, органів місцевого самоврядування, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України, вимог Інструкції щодо поводження з ключовими документами і носіями, затвердженої 05.11.2012 року заступником Генерального прокурора України щодо обов`язку посадової особи зберігати ключ від ЄРДР у зачиненому та опечатаному службовому сейфі та ігноруванні вимог Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників ГУНП в Миколаївській області, затвердженого наказом ГУНП від 05.12.2017 року №1570, старшого слідчого відділу поліції ГУНП в Миколаївській області державного службовця 5 рангу ОСОБА_1 звільнено з посади державної служби в Національній поліції України за п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».
Визнано робочі дні 06.07.2020 року, 07.07.2020 року, 08.07.2020 року, 09.07.2020 року, 10.07.2020 року, 13.07.2020 року старшого слідчого ГУНП в Миколаївській області державного службовця 5 рангу ОСОБА_1 визнано прогулами.
Вказаний наказ реалізований наказом ГУНП в Миколаївській області від 31.08.2020 року №437о/с, згідно якого ОСОБА_1 , державного службовця 5 рангу, старшого слідчого слідчого відділу поліції з 31.08.2020 року звільнено за п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою компенсації за невикористані 10 календарних днів щорічної основної відпустки та 15 календарних днів щорічної додаткової відпустки за період з 07.11.2016 року по 06.011.2017 року, за невикористані 15 календарних днів щорічної основної відпустки та 4 календарних дні щорічної додаткової відпустки за період з 07.11.2019 року по 31.08.2020 року.
Не погоджуючись із звільненням зі служби, посилаючись на неправомірність та необґрунтованість рішень відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII.
За визначеннями, наведеними у ч.ч. 1, 2 ст. 1, п. 10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:
1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;
2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;
3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;
4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;
5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;
6) управління персоналом державних органів;
7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Службова дисципліна - неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов`язків та правил внутрішнього службового розпорядку.
За правилами ч.ч. 2, 3 ст. 5 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII державний службовець зобов`язаний, у тому числі, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту: "Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки".
Статтею 61 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII передбачено, що службова дисципліна забезпечується шляхом:
1) дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку;
2) формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов`язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України;
3) поєднання керівниками усіх рівнів методів переконання, виховання і заохочення із заходами дисциплінарної відповідальності щодо підпорядкованих державних службовців;
4) поєднання повсякденної вимогливості керівників до підпорядкованих державних службовців з постійною турботою про них, виявленням поваги до їхньої честі та гідності, забезпеченням гуманізму та справедливості.
У статті 62 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII визначено, що державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також:
1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця;
2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців;
3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.
Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.
Згідно із ч. 1, п.п. 1, 2, 12 ч. 2 ст. 65 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Дисциплінарними проступками є, у тому числі, порушення Присяги державного службовця; порушення правил етичної поведінки державних службовців; прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
За правилами п. 4 ч. 1, ч. 5 ст. 66 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення, у тому числі, звільнення з посади державної служби.
Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 67 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; 3) високі показники виконання службових завдань; 4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність державного службовця.
Згідно із ч. 1 ст. 68, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 77 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження).
Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.
Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.
Також, згідно із п. 2 розділу ІІ Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 року №158, державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування зобов`язані своєчасно і точно виконувати рішення державних органів, органів місцевого самоврядування, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.
Внутрішній розпорядок дня поліцейських, державних службовців та працівників ГУНП в Миколаївській області затверджений наказом ГУНП від 05.12.2017 року №1570.
Таким чином, виходячи зі спірних правовідносин, сутність службової дисципліни державного службовця полягає в неухильному додержанні Присяги державного службовця, сумлінному виконанні службових обов`язків та правил внутрішнього службового розпорядку.
Дисциплінарна відповідальність державного службовця виникає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто у разі недотримання чи неналежного дотримання службової дисципліни.
Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини державного службовця, з`ясовуються під час дисциплінарного провадження, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні державного службовця складу дисциплінарного проступку, та, відповідно - щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
Матеріали дисциплінарного провадження мають містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння дисциплінарного проступку, тобто повинні бути встановлені обставин, за яких особа скоїла дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Отже, в контексті спірних правовідносин в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.
Разом з цим, за змістом Присяги державного службовця, в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює склад порушення Присяги. Складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, а й моральну відповідальність за їх виконання. Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовці. 
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. 
Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно. Тобто, порушення Присяги – це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Отже, звільнення за порушення Присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.
Для кваліфікації дій державного службовця як таких, що містять склад порушення Присяги, слід враховувати факт недотримання, порушення державним службовцем правових, етичних (моральних) норм, несумлінного виконання своїх обов`язків, що полягають у скоєнні конкретних тяжких проступків як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять, несумісних з подальшим перебуванням на державній службі.
Водночас, як вірно встановив суд першої інстанції, перелічені складові допущеного позивачем порушення можуть бути самостійною підставою для притягненням державного службовця до дисциплінарної відповідальності, а їх сукупність не утворює складу порушення Присяги державного службовця, оскільки вчинене позивачем діяння не відповідає критеріям порушення Присяги.
Порушення правил етичної поведінки державних службовців; невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; прогул державного службовця є окремими дисциплінарними проступками, за які застосовуються дисциплінарне стягнення.
Разом з цим, за правилами ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
За приписами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, у тому числі, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.
При цьому, згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Слід враховувати, що особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Так, особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», відповідне рішення про закінчення особливого періоду не приймалось.
Як свідчать обставини справи, відсутність позивача на службі у відділі поліції обумовлена реалізацією його права на проходження військової служби.
Про виконання цього військового обов`язку відповідач був повідомлений як відповідним військовим комісаріатом так і на підставі відповідних пояснень позивача, відібраних до накладення дисциплінарного стягнення.
На думку колегії суддів, з огляду на процедурні питання, пов`язані із проходженням військової служби, та наявність у розпорядженні відповідача такої інформації, вказані обставини виключали підстави для висновків про порушення позивачем службової дисципліни.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, з посиланням на вимоги Інструкції щодо поводження з ключовими документами і носіями, не є законодавчо обґрунтованими і доводи відповідача щодо обов`язку позивача залишати свій особистий електронний ключ керівнику чи можливість його передачі іншим особам.
Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів у повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції про не наведення відповідачем обставин, які б свідчили про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який є наслідком звільнення зі служби, а його вибуття для проходження військової служби забезпечує збереження за ним місця роботи у відповідному державному органі.
Разом з цим, доходячи висновку про необґрунтованість звільнення позивача зі служби, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, згідно яких у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.  
Аналіз наведених норм показав, що встановлення в судовому порядку неправомірності звільнення працівника є підставою для його поновлення на попередній посаді саме з дати незаконного звільнення.
Втрата працівником заробітку з підстав незаконного звільнення підлягає відновленню за цей час виплатою середнього заробітку.
Водночас, як свідчать обставини справи, на момент звільнення з державної служби позивачем укладено контракт на проходження строкової військової служби.
Отже, з дня укладення відповідного контракту позивач відповідно до положень ч. 3 ст. 119 КЗ пП України не вважався таким, що перебував у вимушеному прогулі та мав забезпечуватись середнім заробітком за цей період військової служби.
Тобто, із прийняттям оспорюваних наказів позивач має право на забезпечення середнього заробітку, який нараховується відповідно до положень вказаних правил трудового законодавства.
Разом з цим, оскільки звернення із цим позовом не ґрунтується на нерахуванні таких сум, колегія суддів вважає, що в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 березня 2021 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 25.08.2020 року №1040 «Про накладення дисциплінарного стягнення на окремого працівника Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області».
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 31.08.2020 року №437 о/с «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 з посади державної служби в Національній поліції України.
Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділення Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з 31.08.2020 року.
Допустити негайне виконання постанови апеляційного суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.
В іншій частині позову – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 22.06.2021 року. 

   Головуючий суддя:                                                            О.В. Єщенко
                             
                            судді:                                                            О.О. Димерлій
                                                                                                    
                                                                                                               Т.М. Танасогло