УХВАЛА

07 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа №  914/1943/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Ткаченко Н.Г.

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,
за участі: представник АТ НАК "Нафтогаз України" - Будник Б.А. (дов. № 14-183 від 07.10.2020); представник АТ "Укртрансгаз" - Дудченко В.В. (дов. № 1-2525 від 10.12.2020); представни АТ "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" - Павліченко Л.М. (дов. № 14-183 від 07.10.2020); представник КП "Червоноградтеплокомуненерго") -    Дмуховського С.М. (розпорядження № 25-П ВІД 16.12.2015)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою сервісу "EasyCon" касаційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.01.2020
та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020

у справі
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до Комунального підприємства "Червоноградтеплокомуненерго" 
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"
про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно природний газ в обсязі 6 046,860 тис. куб. м, стягнення 40 408 383,82 грн вартості безпідставно набутого майна природного газу в обсязі 6046,860 тис. куб. м, -

ВСТАНОВИВ:

Під час розгляду справи судами встановлено такі обставини:
АТ "Укртрансгаз" звернувся із позовом до Господарського суду Львівської області до комунального підприємства "Червоноградтеплокомуненерго" про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно - природній газ в обсязі 6046,860 тис.куб.м.; стягнення 40       408 383,82 грн. вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 6046,860 тис.куб.м.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.10.2019 залучено до участі у справі АТ "НАК "Нафтогаз України" третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.
У позовній заяві АТ "Укртрансгаз" зазначає, що у жовтні 2016 року та у березні, квітні, жовтні, листопаді 2017 року КП "Червоноградтеплокомуненерго" безпідставно набуло з газотранспортної системи 6046,860 тис. куб.м. природного газу, власником якого є позивач. Для відбору відповідачем у жовтні 2016 року та у березні, квітні, жовтні, листопаді 2017 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є ПАТ "Львівгаз", відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання як це передбачено абз. 2 п. 3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493, та п. 10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2496.
Однак, відповідач, як зазначає позивач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір 6046,860 тис.куб.м. природного газу, що підтверджується звітами ПАТ "Львівгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за жовтень 2016 року та за березень, квітень, жовтень, листопад 2017 року, в якому в графі "Фактично спожитий обсяг за місяць Всього" по рядку "Категорія/Назва постачальника" вказано фактично відібраний відповідачем з газотранспортної системи у жовтні 2016 року обсяг природного газу в розмірі 943,448 тис. куб. м., в березні 2017 року - 2101,661 тис. куб. м., квітні 2017 року - 1,735 тис. куб. м., жовтні 2017 року - 520,700 тис. куб. м., листопаді 2017 року - 2479,316 тис. куб. м.
Підставою для звернення з позовними вимогами АТ "Укртрансгаз" є безпідставне набуття з боку КП "Червоноградтенлокомуненерго" у жовтні 2016 року, березні, квітні, жовтні, листопаді 2017 року 6046,860 тис. куб. м. природного газу, власником якого є позивач.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.01.2020 у справі 
№914/1943/19, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020, у задоволенні позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз") про  зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно природний газ в обсязі 6 046,860 тис. куб. м., стягнення 
 40 408 383,82 грн вартості безпідставно набутого майна природного газу в обсязі 
 6 046,860 тис. куб. м. було відмовлено повністю.

Суди виходили з того, що між відповідачем як споживачем та третьою особою 1, як постачальником укладено договори постачання природного газу №5144/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016, № 5249/1617-БО-21 від 27.10.2016, №602/17/18-ТЕ-21 від 15.09.2017, №6083/1718-БО-21 від 15.09.2017, №6084/1718-КП-21 від 15.09.2017 на опалювальний сезон 2016/17 року, у тому числі і на жовтень 2016 року та березень, квітень, жовтень, листопад 2017 року, отже споживання відповідачем у жовтні 2016 року 943,448 тис. куб. м., у березні 2017 року - 2101,661 тис. куб. м., у квітні 2017 року - 1,735 тис. куб. м., у жовтні 2017 року - 520,700 тис. куб. м., листопаді 2017 року - 2479,316 тис. куб. м. природного газу для виробництва теплової енергії відбулося не безпідставно, а на підставі наведених вище договорів постачання природного газу, в межах передбачених цими Договорами обсягів постачання та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Як встановлено судами крім наведеного, факт споживання КП "Червоноградтеплокомуненерго" природного газу за березень 2017 року в обсязі 2101,661 тим.куб.м. на загальну суму 12463690,39 грн з обсягів АТ "НАК "Нафтогаз України" підтверджується постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2019 у справі №826/16697/17, що набрала законної сили.
Крім того, факт споживання природного газу без виділення відповідачу відповідних номінацій на природний газ є, на переконання попередніх судових інстанцій,  наслідком порушення ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" своїх зобов`язань щодо виділення таких номінацій відповідачу, які (зобов`язання) виникли з вказаних договорів, Положення та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р.

Судами встановлено, що постачальником спожитого відповідачем у спірному опалювальному сезоні 2016/17 року природного газу у загальній кількості 6046,860 тис. куб. м. є ПАТ "НАК "Нафтогаз України" незалежно від того, що останнім не підписано з відповідачем акти приймання-передачі природного газу за спірні періоди 2016/2017 років,  відтак, зазначене спірне споживання природного газу не може бути кваліфіковане як несанкціонований відбір природного газу.
Особою, відповідальною за негативний баланс природного газу у позивача за жовтень 2016 року, березень, квітень, жовтень, листопад 2017 року є не відповідач, а третя особа 1 -    публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Не погодившись із такими висновками Акціонерне товариство "Укртрансгаз" та Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулись до касаційного господарського суду зі скаргами з проханням оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог позивача.

На виконання вимог п.5 ч.2 ст. 290 ГПК України, Акціонерним товариством "Укртрансгаз" зазначено, що дана касаційна скарга подається на підставі п. 1, 2, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме суд апеляційної інстанції  в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду  від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19, від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19. Крім того, скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду викладених у постановах від 21.03.2018 у справі № 911/656/17, від 14.05.2018 у справі №926/680/17 та від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18.

На виконання вимог п.5 ч.2 ст. 290 ГПК України, щодо підстав подання касаційної скарги, передбачених ч.2 ст. 287 ГПК України, АТ "НАК" Нафтогаз України"  зазначає, що оскаржувані судові рішення є такими, що прийняті з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 06.03.2018 у справі № 917/492/17, від 18.05.2020 у справі №826/16697/17, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 10.06.2020 у справі №904/4018/19, від 28.04.2020 у справі №826/15568/16, від 10.04.2020 у справі №808/954/17, від 06.03.2020 у справі №803/13/16.

Комунальне підприємство "Червоноградтеплокомуненерго" подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної  інстанцій- без змін.

АТ «Львівгаз» подано відзив на касаційну скаргу з проханням закрити касаційне провадження на оскаржувані судові рішення.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                                      № 914/1943/19 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого,           Огородніка К.М., Ткаченко Н.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 23.12.2020.

Ухвалою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 29.12.2020 відкрито касаційне провадження у справі №914/1943/19 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Львівської області від 23.01.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у даній справі. 

Призначено до розгляду касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на  17 лютого 2021 року о  12:30 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м.Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань № 330.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                                      № 914/1943/19 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого,           Огородніка К.М., Ткаченко Н.Г., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду.

Ухвалою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 29.12.2020 у  справі №914/1943/19 касаційну скаргу АТ "НАК" Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Львівської області від 23.01.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 було залишено без руху з підстав ненадання суду оригіналу документа про сплату судового збору; надано скаржнику строк на усунення недоліків, який становив 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

15.01.2021 до суду касаційної інстанції від АТ "НАК" Нафтогаз України" надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, визначених ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.12.2020, в додатках до якої містилася платіжне доручення № 0000013821 від 06.01.2021 про сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1   212 251,51 грн.

Ухвалою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 19.01.2021 відкрито касаційне провадження у справі № 914/1943/19 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Львівської області від 23.01.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020        у даній справі. 
Об`єднано касаційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Акціонерного товариства "Укртрансгаз" у справі №914/1943/19 в одне касаційне провадження. 
Призначено до розгляду касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на  17 лютого 2021 року о  12:30 год у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань № 330.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.02.2021 у судовому засіданні у вказаній справі оголошено перерву до    03.03.2021 о    14:15 год.
Разом з тим, головуючий суддя Жуков С.В. з 01.03.2021 по 15.03.2021 включно перебував на лікарняному.

Враховуючи зазначене, судове засідання 03.03.2021 не відбулося, тому ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.03.2021 призначено до розгляду касаційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Львівської області від 23.01.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі № 914/1943/19 на          07 квітня 2021 року о    12:30 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м.Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань № 330.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Львівської області від 23.01.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі №914/1943/19 підлягає закриттю, з огляду на таке.

Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

За приписами пунктів 1, 2, 4 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У оскаржуваних судових рішеннях суди дійшли висновку, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 ЦК України.
Скаржники у касаційних скаргах посилалися на те, що суди в оскаржуваних рішеннях суди не врахували висновки Верховного Суду, викладені у низці постанов щодо застосування положень статті 1212 ЦК України.

Із цього приводу судова колегія відзначає, що за змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

Посилання скаржників на постанову Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №904/4018/19 як на наявність різної правозастосовчої практики Судом оцінюються критично, оскільки вказаною постановою справу № 904/4018/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області у зв`язку із тим, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 

Посилання скаржників на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №826/16697/17, колегією суддів також відхиляються, з огляду на таке.

У вказаній постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що «саме по собі ігнорування (невиконання) НАК «Нафтогаз України» визначеного обов`язку із видачі номінацій та поставки газу, що призвело до невиконання господарського зобов`язання саме постачальником, може мати наслідком притягнення такої особи до відповідальності відповідно до положень статті 59 Закону № 329-VIII, а також відшкодування збитків згідно з приписами статті 216 ГК України. Водночас, такі обставини не є тотожними фактичному руху матеріального активу, з яким ПК України і пов`язує реальність господарської операції як підстави для відображення відповідних зобов`язань в податковому обліку платника податків».

Оцінюючи доводи скаржників, колегія суддів враховує, що в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац 18), зазначено що подібність правовідносин (про яку йдеться в статті 287 ГПК України), означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Зважаючи на наведене, посилання скаржників на викладені в постанові у справі №826/16697/17 висновки не можуть розглядатися як підстави касаційного оскарження ухвалених у даній справі судових рішень, оскільки такі висновки зроблені щодо правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі № 914/1943/19, вони відрізняються предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими фактичними обставини.

Аналогічний висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Cуду в постанові від 18.08.2020 у справі № 917/1568/19, і колегія суддів не вбачає у даному випадку підстав для відступу від такого висновку.

Судова колегія критично ставиться і до посилань про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.07.2020 у справі №916/1577/19, оскільки цією постановою справу № 916/1577/19 передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Відтак, касаційним судом не було сформульовано висновок щодо застосування норм права.

Крім того, за замістом наведених у касаційній скарзі АТ «НАК «Нафтогаз України» посилань на правові позиції суду касаційної інстанції, а саме постанов Верховного Суду України від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 10.04.2020 у справі № 808/954/17 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), вбачається, що вказані постанови є відмінними від справи, що розглядається, за суб`єктним складом, предметом спору та правовим регулюванням таких відносин.
Посилання АТ «НАК «Нафтогаз України»  на неврахування судами попередніх інстанцій висновків викладених у постанові від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18 відхиляються, оскільки предметом спору у зазначеній справі є стягнення боргу за договором поставки, в яких до предмету доказування входило з`ясування обставин передачі товарно-матеріальних цінностей за первинними бухгалтерськими документами, які містили певні дефекти, як то відсутність печатки та підпису відповідальної особи на видатковій накладній чи підпис невідомої особи тощо.
Відхиляються, окрім того, і доводи АТ "НАК "Нафтогаз України" про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.03.2018 у справі № 917/492/17.
Так, у справі № 917/492/17 ПАТ по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" подав позов до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" про стягнення вартості обсягу спожитого природного газу по категорії інші споживачі за відсутності підтвердженого обсягу за лютий 2017 року у сумі 2 662 815,45 грн, посилаючись на приписи статей 526, 549, 610, 903 ЦК України, а також положення Кодексу газорозподільних систем та Закону України "Про ринок природного газу".
Тобто, підстави позову та правове регулювання відносин у цій справі та у справі № 917/492/17 є різними, що зумовлює неподібність правовідносин у зазначених справах. 
АТ "Укртрансгаз" у касаційній скарзі, крім того, вказує на необхідність відступлення від висновків Верховного Суду викладених у постановах: від 21.03.2018 у справі № 911/656/17, від 14.05.2018 у справі № 926/680/17, від 25.02.2020 у справі №905/2248/18.
У відповідних постановах у справах № 926/680/17, № 911/656/17 Верховним Судом зазначено, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017" для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та постачальникам природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) було доручено видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії" та з дотриманням принципу недискримінації.
За висновками Верховного Суду у названих справах, АТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі спеціальних підзаконних нормативних актів, якими є Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", було зобов`язане видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, і це є обов`язком АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а не правом.
Слід зазначити, що у постанові від 15.03.2018 у справі № 922/345/17 Верховний Суд вказав, що аналізуючи умови договорів постачання, вищенаведених законодавчих та підзаконних нормативних актів, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 742-р від 05.10.2016 "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17", суди попередніх інстанцій правильно зазначили про те, що будь-які спірні моменти щодо обсягів постачання газу, зокрема у грудні 2016 року та січні 2017 року, несвоєчасного оформлення актів приймання-передачі газу, небалансів газу, тощо є наслідком неналежного виконання сторонами договорів поставок (позивачем та відповідачем-2) своїх зобов`язань, а також вимог нормативно-правових актів. У разі виникнення між ними будь-яких суперечок, в т.ч. не надання номінацій, виникнення небалансів газу, такі питання повинні бути врегульовані між постачальником та споживачем, а не з газорозподільною організацією.".
Виходячи з аналізу суб`єктного складу правовідносин, які досліджувались судами у справах № 926/680/17, № 911/656/17, однією з сторін у зазначених справах є АТ "НАК "Нафтогаз України". 
Водночас, надаючи правову оцінку правовідносинам, які склались між АТ "НАК "Нафтогаз України" та іншими учасниками правовідносин, суди встановили, що такі правовідносини підлягають регулюванню положеннями розпоряджень Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", яким серед іншого встановлено обов`язки постачальника видати номінації та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії.
У справі, що розглядається, одним з учасників правовідносин, які виникли щодо постачання/споживання газу, також є АТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник), а зазначені відносини виникли у період дії положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" якими прямо встановлено обов`язок АТ "НАК "Нафтогаз України" видавати номінації, а відсутність таких номінацій прямо впливає на оцінку правовідносин, які виникають у сфері постачання газу у період дії зазначеного Розпорядження.
Отже, враховані судами висновки щодо обов`язку АТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі розпоряджень Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17", видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, є релевантними для цієї справи, а також узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові 25.02.2020 у справі №905/2248/18 про наявність обов`язку видавати номінації АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що є однією з гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон.
Враховуючи наведене, розглянувши доводи АТ "Укртрансгаз" в частині обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та застосованого під час розгляду справи попередніми судовими інстанціями, колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 926/680/17, від 21.03.2018 у справі № 911/656/17, 25.02.2020 №905/2248/18.
Також, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 цього Кодексу, чого не знайшло підтвердження у поданих касаційних скаргах.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», серія A, № 115, с. 22, п. 56, а також рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden», серія A, № 212-A, с. 15, п. 31).
Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).
Доводи скаржників про те, що судами у оскаржуваних рішеннях застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, та про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, не знайшли свого підтвердження, а тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційними скаргами АТ «Укртрансгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Львівської області від 23.01.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі №914/1943/19.
У зв`язку з тим, що касаційне провадження зі справи закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).

Керуючись статтями 234, 235, 287, 296, Верховний Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Львівської області від 23.01.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі №914/1943/19.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              С.В. Жуков
Судді                                                                                                          К.М. Огороднік
                                                                                                    Н.Г. Ткаченко