Справа № 127/31874/19
Провадження № 22-ц/801/882/2021
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року	Справа № 127/31874/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.
з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №127/31874/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини
за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мазура Олександра Валентиновича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Бесараб Н.М.,

встановив:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.
 Позовні вимоги мотивувала тим, що з 04.11.2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано між ними на підставі рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 07.07.2011 року. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування у шлюбі відповідач неодноразово вчиняв насильство в сім`ї, навіть тоді, коли позивачка була вагітна, в результаті чого дочка народилась раніше назначеного терміну та з певними проблемами зі здоров`ям. Відповідач ОСОБА_2 без жодних на те причин не забрав дитину ОСОБА_3 з пологового будинку та з моменту народження взагалі не цікавиться життям дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та догляду за донькою, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує дочку до самостійного життя. Крім того, відповідач не сприяє в оформленні документів дитині для виїзду за кордон. Після розлучення сторін, відповідач за місцем проживання дитини не з`являвся, не виявляв бажання з нею зустрітись. В свою чергу, дочка ніяких почуттів до відповідача як до свого батька не має. З 03.11.2015 року по теперішній час позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , з яким у них є дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 проживає з позивачкою і її теперішнім чоловіком, які забезпечують дитині догляд і належне батьківське піклування про неї. Саме позивач забезпечує дитину всім необхідним для її нормальної життєдіяльності без жодної участі відповідача. Дитині створені всі належні умови проживання, вона забезпечена всім необхідним. 
На підставі викладеного, позивач просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 Оскільки відповідач належним чином не виконує свої обов`язки щодо утримання дочки ОСОБА_3 , позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
 В січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні та просив суд: зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити такі способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні доньки - ОСОБА_3 : побачення без присутності матері, а саме: систематичні побачення без присутності матері під час літних канікул - три неділі канікул (цілодобово) за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 ; систематичні побачення без присутності матері під час осінніх та весінніх канікул - три дні канікул (цілодобово) за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 систематичні побачення без присутності матері щорічно 24 червня (цілодобово) на день народження ОСОБА_2 ; побачення без присутності матері в інші періоди за попередньою домовленістю батьків без присутності матері з урахуванням зайнятості та особистого графіку дитини; необмежене спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою.
 Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що саме  ОСОБА_6 всіляко перешкоджає  ОСОБА_2  спілкуватися з донькою. Вже після пологів відповідач почала негативно ставитися до позивача, намагалася посваритися з ним, не бажала давати дитину, позбавляла можливості піклуватися про дочку. Проте позивач завжди хвилюється про дитину та любить її, а тому хоче мати можливість спілкуватися з нею. Батько вже тривалий час позбавлений можливості не лише бачити, але навіть спілкуватися з рідною дочкою за допомогою технічних засобів зв`язку. ОСОБА_2 неодноразово звертався до ОСОБА_1 з проханням повідомити йому номер телефону дочки, але кожного разу отримував відмову. На даний час позивач постійно мешкає в м. Одеса та не має змоги досить часто приїжджати до м. Вінниці, проте позивач міг би зв`язуватися з донькою за допомогою технічних засобів зв`язку, якби не перешкоди з боку матері ОСОБА_1 . Оскільки  ОСОБА_2 має бажання займатись вихованням своєї дитини, спілкуватись та відвідувати її, а відповідач ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, тому позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним зустрічним позовом.
 Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.03.2020 року прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, об`єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження із первісним позовом в цивільній справі №127/31874/19 за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2021року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини – задоволено частково.
 Вирішено стягувати щомісячно з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 25.11.2019 року.
 Стягнуто з  ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 908,00 грн. 
 У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено.
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та покладено на Службу у справах дітей Вінницької міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем – ОСОБА_2 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини - відмовлено.
Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 лютого 2021 року вирішено питання розподілу судових витрат та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.
В апеляційній скарзі посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки  ОСОБА_3  та постановити в цій частині нове про задоволення позову.
В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги на те, що відповідач понад 9 років взагалі не цікавився своєю дитиною, тобто, фактично за все життя своєї доньки відповідач жодним чином не проявляв себе, як батько та навіть не бачив її. 
Незаконність додаткового рішення полягає в порушенні судом норм процесуального права щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції не обґрунтував свою незгоду з тими чи іншими складовими розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, що є неприпустимим і таким, що порушує норми чинного законодавства щодо розподілу понесених судових витрат. Просить додаткове рішення суду скасувати та постановити в цій частині нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати на професійну допомогу у розмірі 18000 гривень.
12 квітня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду від 04 лютого 2021 року та додаткове рішення від 19 лютого 2021 року залишити буз змін.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Мазур О.В. апеляційну скаргу підтримали, просила її задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.
Представник третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Судом встановлено, що з 04.11.2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний між ними на підставі заочного рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 07.07.2011 року (т. 1 а.с. 13).
 Від даного шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №1185 (т. 1 а.с. 12).
 03.11.2015 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 07.09.2016 року (т. 1 а.с. 14).
 Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №3469, виданої 01.10.2019 року ПП « ОСОБА_7 », у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , проживають без реєстрації ОСОБА_3 , 2010 р.н., ОСОБА_4 , 1991 р.н., зареєстровані і проживають ОСОБА_1 , 1992 р.н., ОСОБА_8 , 2019 р.н. (т. 1 а.с. 15).
 Раніше позивачка проживала за адресою: АДРЕСА_2 з дочкою ОСОБА_9 , яка знаходилася на її утриманні, що підтверджується довідкою №105 від 12.05.2011 року (т. 1 а.с. 28).
 Згідно акту сусідів позивачки від 12.05.2011 року, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 не проживає. Вихованням та утриманням малолітньої дитини ОСОБА_3 не займається, матеріальну допомогу сім`ї не надає (т. 1 а.с. 29).
 Відповідно до довідки КЗ «ЗОШ І-ІІІ ступенів №12 Вінницької міської ради» №133 від 01.10.2019 року ОСОБА_3 навчається в даному закладі в 4-Д класі. За період навчання дитина проявила себе здібною, старанною, розумною та вихованою ученицею. Мати ОСОБА_1 постійно цікавиться навчанням доньки, приділяє належну увагу її вихованню, регулярно відвідує батьківські збори. Батько ОСОБА_2 , навчанням дитини не цікавиться, участі у вихованні дівчинки не приймає, батьківські збори не відвідує (т. 1 а.с. 16).
 Згідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад №77 Вінницької міської ради» від 04.05.2018 року №05.1.09/43 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідувала групу №10 дошкільного закладу з серпня 2012 року по серпень 2016 року. Батько дитини ОСОБА_2 дочку в дошкільному закладі не відвідував, не був присутній на батьківських зборах, не брав участі у дитячих святах. Вихованням дочки займалась лише мати ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 17).
 З довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Вінниці» №1263 від 11.11.2019 року встановлено, що 03.04.2019 року ОСОБА_1 - матір`ю малолітньої ОСОБА_3 підписано Декларацію на обслуговування з сімейним лікарем ОСОБА_10 . З дати декларування по дату запиту ОСОБА_2 - батько ОСОБА_3 в КНП «ЦПМСД №1 м. Вінниці» на прийомі з дитиною, в кабінеті лікаря присутній не був, про стан здоров`я своєї доньки не цікавився (т. 1 а.с. 19).
 Відповідно до довідки КЗ «Вінницький міський палац дітей та юнацтва ім. Л.Ратушної» №243 від 02.10.2019 року ОСОБА_3 навчається у Народному художньому колективі України ансамблю танцю «Радість» з 2015 року. Батько ОСОБА_2 , дитину на заняття не приводив, батьківські збори та концертні виступи не відвідував, життям дитини не цікавиться. Завжди є великою проблемою отримання дозволу на виїзд за кордон у батька ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 20).
 Згідно актів, складених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 22.10.2019 року, 03.05.2018 року ОСОБА_2 , вихованням дитини ОСОБА_3 не займається та не відвідує її, не цікавиться її життям та здоров`ям. Вихованням дитини займається мати ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 21-22).
 У довідці зав. від. патол. новонароджених від 09.04.2010 року вказано, що у відділення патології новонароджених з`явився чоловік ОСОБА_18 , яка перебуває у відділенні на лікуванні з недоношеною дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , який брутально лаявся на дружину, бив її, тягав за волосся, погрожував убити, медперсоналом викликався наряд міліції, був складений протокол (т.1 а.с. 23).
 За наслідками розгляду повідомлення 3 МКЛ "Центр матері та дитини" про отримання 09.04.2010 року ОСОБА_18 тілесних ушкоджень від чоловіка ОСОБА_2 , в порушенні кримінальної справи відмовлено, з ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду про недопустимість в подальшому протиправної поведінки відносно ОСОБА_18 , що підтверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.04.2010 року (т. 1 а.с. 25).
 Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 звертався до органів Староміського РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області щодо протиправної поведінки з боку ОСОБА_18 , з якою було проведено профілактичну бесіду про недопустимість в подальшому протиправної поведінки відносно ОСОБА_2 та винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю в діях ОСОБА_18 ознак злочину, передбаченого ст. 129 КК України та на підставі ст. 6 п.2 КПК України (т. 1 а.с. 58, 63, 75, 80).
 Також ОСОБА_2 звертався до органів Ленінського РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області щодо протиправної поведінки з боку ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_20 та проведено профілактичну бесіду про недопустимість в подальшому протиправної поведінки відносно ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 59-60,62).
 В свою чергу позивачка також зверталась до органів Ленінського РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області відносно вчинення насильницьких дій зі сторони ОСОБА_2 , було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, у зв`язку з відсутністю в діях складу злочину. ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП та проведено профілактичну бесіду (т. 1 а.с. 27).
 На а.с. 106 т. 1 міститься акт від 22.10.2019 року, який підписано сусідами: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , де зазначено, що в період знаходження дитини ОСОБА_3 в бабусі ОСОБА_21 проживаючої по АДРЕСА_4 , батько дитини ОСОБА_2 ніколи до дитини не навідувався, не цікавився її здоров`ям, життям, ніякої участі у її вихованні не приймав. Виховувала і піклувалася дитиною мати ОСОБА_1 . 
 Разом з тим, на а.с. 107-109 т. 1 містяться заяви ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які вказують, що акт від 22.10.2019 року вони не підписували.
 Оскільки підписи, що були поставлені в акті від 22.10.2019 року були зроблені невідомими особами, ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження №12020020190000037 за ч.1 ст. 358 КК України (т. 1 а.с. 111).
 13.02.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області з заявою щодо вчинення домашнього насильства та прийняття законних мір до ОСОБА_2 , з яким було проведено бесіду профілактичного характеру про недопустимість в подальшому протиправної поведінки відносно ОСОБА_1 та попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 129 КК України (т. 1 а.с. 170-173, 222).
 З довідки КНП «ЦПМСД № 1 м. Вінниці» на адвокатський запит Мазура О.В. від 23.03.2020 року №309 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що пацієнтка ОСОБА_3 31.01.2020 року перенесла сильне психоемоційне потрясіння, а саме зустріч з біологічним батьком, якого дитина ніколи не бачила. За направленням сімейного лікаря - 14.02.2020 року, мати з дитиною зверталася до лікаря-невролога в «Центр матері та дитини» зі скаргами. Після нервового навантаження погіршився сон (нічні жахіття), з`явився страх темноти, періодичний головний біль, ОСОБА_3 стала дратівлива та збудлива (т. 1 а.с. 174).
 Згідно з висновком психолога від 10.03.2020 року на момент проведення огляду загальний стан ОСОБА_3 можна характеризувати як тривожний, напружений, з вираженим внутрішнім дискомфортом, невпевненістю. Спостерігаються невротичні прояви: кусання нігтів, покусування губи, совання на стільці. Особливе посилення вищезазначеного відмічається під час опрацювання методик, які стосуються фігури рідного батька (т. 1 а.с. 175-176).
 Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.02.2020 року №01-00-011-11278 визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 125-126).
 Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22.06.2020 року №01-00-011-29087 визнано недоцільним визначати способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до прийняття судом рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини (т. 1 а.с. 190-192).
 Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
 Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
 Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого статті 157 цього Кодексу.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
У позовній заяві ОСОБА_1 вказала такі підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дочки ОСОБА_9 : 1) відповідач не забрав дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування; 2) відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. 
Проаналізувавши фактичні обставини справи та надані докази, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не довела суду належними доказами обставини того, що відповідач не забрав дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування. Зокрема, в матеріалах справи відсутній відповідний акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку батько ОСОБА_2 відмовився забрати з пологового будинку.
Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги покази свідків про те, що відповідач не забрав дитину з пологового будинку, оскільки їх покази не підтверджені відповідними письмовими доказами.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20) було висловлено аналогічну правову позицію про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.
Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.02.2020 року №01-00-011-11278 визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 125-126).
З вказаного висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради встановлено, що батько дитини ОСОБА_2 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 18.02.2020 року заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначав, що мав бажання спілкуватися з донькою, але мати дитини чинила йому перешкоди.  ОСОБА_2  повідомив, що не надавав кошти на утримання доньки, оскільки не знав адреси, куди їх можна надсилати. Зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, бажає спілкуватися з донькою та просив не позбавляти його батьківських прав. 
Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення його батьківських прав та вказує, що не втратив інтересу до дитини та до участі у вихованні дитини, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання доньки визнав, не заперечує щодо утримання дитини. Крім того, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні. Як встановлено судом, до звернення з позовом до суду питання про порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною батьками спільно не вирішувалося.
Крім того, матеріали справи не містять доказів, що особа відповідача ОСОБА_2 , його сім`я, є особливо непридатною або явно неблагополучною, що відповідач проживаючи окремо від дитини перешкоджав її фізичному, духовному і моральному розвитку, навчанню, тощо.
Також суд першої інстанції вірно врахував, що між батьками дитини були неприязні відносини, що підтверджується неодноразовими зверненнями обох сторін до правоохоронних органів щодо вчинення неправомірних дій.
Однак, особисті неприязні відносини між батьками дитини, конфлікти не повинні порушувати інтереси дитини та не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Щодо наданих позивачем доказів про невідвідування батьком дитини садочка, школи, батьківських зборів, лікарні, то на думку суду дані докази не свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, не підтверджують винну поведінку відповідача.
Будь-яких доказів наявності виключних обставин і фактів для позбавлення батьківських прав відповідача суду не надано.
З огляду на викладене, суд вірно відхилив висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.02.2020 року №01-00-011-11278, яким визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За таких обставин, оцінивши в сукупності надані докази суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення його батьківських прав та вказує, що не втратив інтересу до дитини та до участі у вихованні дитини, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання доньки визнав, не заперечує щодо утримання дитини, суд повно та всебічно дослідивши обставини справи та надавши належну оцінку наявним у справі дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .               
Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
В частині оскарження позивачем додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8ст. 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права
Суд першої інстанції врахував критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зважаючи на письмові заперечення представника відповідача, враховуючи часткове задоволення первісного позову, а саме стягнення аліментів на утримання дитини та відмову в зустрічному позові, суд першої інстанції вірно врахував, що розмір витрат на оплату правничої допомоги у суді першої інстанції у розмірі 18000 грн є неспівмірний та завищений.
Також судом під час ухвалення додаткового рішення правильно враховано складність справи, час, який витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягу наданих адвокатом послуг; ціни позову, фінансового стану сторін.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
При вирішенні цієї справи, суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд, 

постановив :

Апеляційну скаргупредставника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мазура Олександра Валентиновича залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 29 квітня 2021 року.

Головуючий:  І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун