ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/804/20  Номер провадження 22-ц/814/866/21	Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю. В.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
розглянув цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»
на заочне рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2021 року у складі судді Вінтоняк Н. Д.
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
В жовтні 2020 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на факт прострочення боржника  ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 05.09.2013 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 31.08.2020 в сумі 19 481,66 грн і складається із: 10 948,60 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 3 383,46 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 5 149,60 грн нарахованої пені, просив про стягнення з  ОСОБА_1  вказаної заборгованості з покладенням на відповідача понесених по справі судових витрат в розмірі 2 102 грн. 
Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору від 5 вересня 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Проте, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась вищевказана заборгованість. 
Заочним рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Не погодившись з даним рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відсутність підпису позичальника в Умовах та Правилах і Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, також не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, оскільки відповідач прийняв пропозицію банку на запропонованих умовах та поставив свій підпис в заяві позичальника, чим засвідчив, що він ознайомлений з вказаними документами та погодився з умовами кредитування.
Відповідач не звертався до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував здійснювати зняття та погашення коштів, а отже відповідач прийняв нові Тарифи та погодився з їх зміною.
Вказує, що дії відповідача з кредитними коштами свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів, а розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості. Отже факт укладення між сторонами кредитного договору є доведеним.
Зазначає, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач не повернув його, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Звільнення судовими рішеннями боржників від сплати відсотків за кредитними договорами призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за кредитними договорами та іншими обов`язковими платежами.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України. 
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК). 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК). 
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
По справі встановлено, що 05 вересня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем  ОСОБА_1  укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. 
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
До анкети-заяви банком додано витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та копію «Умов та правил надання банківських послуг» (а.с. 14-45). 
Відповідачу  ОСОБА_1  на підставі кредитного договору 05.09.2013 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 , терміном дії до 12/11, 05.09.2013 - кредитну картку № НОМЕР_2 , терміном дії до 06/17, 05.08.2014 - кредитну картку № НОМЕР_3 , терміном дії до 01/18, 29.08.2014 - кредитну картку № НОМЕР_4 , терміном дії до 03/18 (а.с. 13).
Відповідно до виписки по картковому рахунку  ОСОБА_1 , останній користувався кредитною карткою, знімаючи готівкові кошти, здійснюючи покупки в магазинах тощо (а.с. 54-62). 
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором № б/н від 05.09.2013, за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2020 виникла заборгованість в сумі 19 481,66 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 10 948,60 грн; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України - 3 383,46 грн, пені - 5 149,60 грн (а.с. 6-9). 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, стороною позивача не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
Крім того, суд зробив розрахунок використаних відповідачем кредитних коштів та здійснених ним платежів у погашення кредиту та дійшов висновку про встановлення факту погашення відповідачем простроченої заборгованості на загальну суму 40 419,89 грн, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту - 10 948,60 грн. 
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
По справі встановлено, що шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до  Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 05.09.2013, що відповідає письмовій формі правочину, сторони уклали кредитний договір, за умовами якого відповідач одержав платіжні картки із встановленим кредитним лімітом, якими він користувався, здійснюючи розрахунки у торгівельній мережі, знімаючи готівку, та частково повернув кредитні кошти шляхом здійснення безготівкових переказів зі своєї картки та внесенням готівки в терміналі самообслуговування, що свідчить про виконання сторонами умов кредитного договору.
Кредит відповідачеві було надано у виді відновлювальної (відкличної) кредитної лінії, що надає можливість клієнту упродовж дії договору неодноразово отримувати та погашати суму кредиту в межах установленого ліміту, тому сплата відповідачем коштів у погашення кредиту з подальшим користуванням кредитним лімітом не свідчить про повне виконання ним своїх зобов`язань, як помилково вважав суд першої інстанції, здійснивши власний арифметичний розрахунок, який не ґрунтується на обставинах справи, умовах укладеного між сторонами договору та не узгоджується з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
За правилами статей 13, 89, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Судом першої інстанції ухвалено заочне рішення і відповідачем не спростовано надані банком докази видачі та користування ним кредитними коштами, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не визнає Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та запропоновані ПАТ КБ «ПриватБанк» Умови та правила надання банківських послуг, які не містять його підпису та доказів, що на момент укладення спірного кредитного договору вони мали таку редакцію та були доведені до відома позичальника, який розумів та погодився з такими умовами, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05.09.2013 шляхом підписання анкети-заяви. За таких обставин суд не має підстав вважати встановленим за домовленістю сторін розмір неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а отже вимоги Банку в цій частині не є обґрунтованими.
Разом з тим, відповідач не спростував факт неповернення Банку кредитних коштів у розмірі використаного кредитного ліміту на суму 10 948,60 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 05.09.2013, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 31.08.2020, а також довідкою про рух коштів на рахунку боржника, тому фактично одержані ним та не повернуті Банку грошові кошти підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.
Стаття 625 ЦК України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та встановлює обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За своєю правовою природою проценти, встановлені частиною другою статті 625 ЦК України, як відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання, не є тотожними процентам за користування кредитом, встановленим відповідно до статті 1056-1 ЦК України.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на Умови та Правила у редакції, що почала діяти з 01.03.2019 - після укладення спірного кредитного договору, при цьому 84% річних Банк нараховує як процентну ставку за користування кредитом так і як відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.
Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами право на одержання 84% річних в порядку статті 625 ЦК України, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.
Враховуючи наведене, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».
За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення в частині позовних вимог апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.
Заочне рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2021 року скасувати та постановити у справі нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 5 вересня 2013 року в розмірі 10 948,60 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2 948,05 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

               О. В. Прядкіна