Справа № 345/1577/21 
Провадження № 22-ц/4808/1001/21 
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.
суддів:                        Горейко М.Д., Мелінишин Г.П.
секретаря                        Пацаган В.В.
за участю представника апелянта адвоката Німака М.Я.
представника відповідача адвоката Максиміва В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 12 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Юрчака Л.Б. в м. Калуш, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей,
в с т а н о в и в:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом. 
Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Калуського міськрайонного суду від 20.04.2012 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі по 350 грн на кожну дитину щомісячно. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06.08.2015 (справа №345/2772/15-ц) розмір аліментів збільшено до 500 грн на кожну дитину щомісячно. На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист.
Однак, даної суми аліментів недостатньо для належного забезпечення рівня життя дітей, оскільки з часу ухвалення рішення витрати на утримання дітей значно зросли. Її теперішній чоловік, ОСОБА_6 , з яким у них народилася спільна дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом другої групи загального захворювання. Ніякої державної допомоги на дітей вона не отримує. На даний час, ніде не працює. Відповідач є здоровим, працездатним і має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у більшому розмірі.
Просила збільшити розмір аліментів, які стягуються згідно з виконавчим листом, виданим на підставі рішення Калуського міськрайонного суду від 06.08.2015, з 500 грн до 2 300 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Калуського міськрайонногосуду від 12 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Вирішено змінити розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.
Стягнення аліментів у зазначеному розмірі вирішено розпочати з дня набрання рішенням законної сили.
Виконавчий лист по справі №345/2772/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів відкликано.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.
В задоволені решти позову відмовлено.
На рішення суду представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що в оскаржуваному рішенні суд не визначив конкретний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який підлягає сплаті на утримання неповнолітніх дітей, через що рішення суду в наведеній частині підлягає зміні.
Також представник апелянта зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд врахував лише позицію відповідача, яку висловив та підтримав в оскаржуваному рішенні, не взявши до уваги письмові докази та доводи позивача про те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів її сімейне становище змінилося. Так, на даний час вона перебуває у шлюбі із ОСОБА_8 , із яким у неї народилася дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її чоловік є особою з інвалідністю другої групи, а тому вона не має змоги працювати щоб забезпечити належний рівень життя старшим дітям, так як здійснює догляд за чоловіком та дочкою ОСОБА_9 . Саме ці обставини підтверджують наявність зміни сімейного стану позивачки як одержувача аліментів. Натомість відповідач не довів, що він не може платити аліменти у більшому розмірі, оскільки він є здоровою, працездатною особою, працює (без оформлення трудових відносин), інших осіб на утриманні не має. Доказів погіршення стану його здоров`я чи наявності інших обставин, які б не давали йому можливості працювати та заробляти кошти, відповідач суду не надав.
З наведених підстав представник апелянта просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивачки з 500 грн до 2 300 грн на кожну дитину щомісячно.
ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. 
Так, відповідач вважає незрозумілою позицію апелянта, який в тексті апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції в частині визначення щомісячної суми, яка підлягає сплаті на утримання неповнолітніх дітей, підлягає зміні, а в прохальній частині апеляційної скарги вимагає рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. При цьому, апелянт не наводить підстав, визначених ст. 376 ЦПК України, для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом нового судового рішення.
Також відповідач вказав, що вимоги позивача не підтверджені жодними доказами та обставинами. Зокрема, відсутні дані про її скрутне матеріальне становище, про перебування на утриманні чоловіка. Відсутні взагалі будь-які дані про дохід позивачки та її чоловіка, які б підтверджували факт перебування у скрутному матеріальному становищі або погіршення матеріального становища. Як підставу для збільшення розміру аліментів позивач вказала зростання потреб самих дітей і витрат на їх утримання, при цьому доказів зростання таких потреб не надала. Позивачкою не наведено жодних доказів покращення його матеріального стану або зміни сімейного стану та не надано доказів погіршення її матеріального стану чи зміни сімейного стану з часу останнього присудження аліментів, а тому її позовні вимоги не ґрунтуються на положеннях ст. 192 СК України. Більше того, в матеріалах справи є довідка ДВС про те, що він своєчасно сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, а тому твердження позивачки про те, що сума аліментів в 500 грн на кожну дитину щомісячно на даний час не є достатньою для утримання дітей, не відповідає дійсності.
Крім того, відповідач зауважив, що вимога про стягнення аліментів в мінімальному рекомендованому законом розмірі, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, може бути задоволена судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, а на даний час у нього такий заробіток відсутній.
З наведених підстав просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У засідання апеляційного суду апелянт не з`явилася, її представник – адвокат Німак М.Я. вимоги апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів та просила її задоволити.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, його представник – адвокат Максимів В.М. вимоги скарги не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є колишнім подружжям.
За час спільного поживання у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 6-7).
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 20.04.2012 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі по 350 грн на кожну дитину щомісячно. 
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06.08.2015 у справі №345/2772/15-ц розмір аліментів збільшено до 500 грн щомісячно на утримання кожної з неповнолітніх дітей, до досягнення ними повноліття.
На виконання вищевказаного рішення суду був виданий виконавчий лист (а.с. 5).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази щодо зміни матеріального стану відповідача з часу присудження аліментів на утримання неповнолітніх дітей та можливості сплачувати аліменти на їх утримання в більшому розмірі, а тому, врахувавши обов`язок обох батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, дійшов висновку про визначення розміру аліментіву твердій грошовій сумі, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде відповідати інтересам дітей та зможе забезпечити їм належний фізичний та духовний розвиток, не порушуватиме прав відповідача та норм чинного законодавства.
Переглядаючи спір в апеляційному порядку, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 141 СК України встановлено принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.
Так, встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
За приписами ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
За правилами ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
В постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 (на яку також посилається і Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, в тому числі і положення статті 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів».
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При зверненні до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, ОСОБА_1 згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України зобов`язана була довести належними, допустимими та достатніми доказами обставини щодо зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я її, як одержувача аліментів, чи платника аліментів з часу їх стягнення у новому розмірі, тобто з 20.07.2015 року по 15.04.2021 року – на час звернення з даним позовом, як підстави для зміни розміру аліментів.
Так, в обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на те, що витрати на дітей зросли, у зв`язку із ростом цін на харчування, одяг, ліки та все необхідне для нормального життя та розвитку дітей. 
Однак наведені обставини в розумінні ст. 192 СК України не є підставою для зміни розміру аліментів.
Позивач просила врахувати, що вдруге вийшла заміж, її теперішній чоловік, із яким у них народилася спільна дитина, є інвалідом другої групи загального захворювання, відтак вона не змозі працювати, оскільки здійснює догляд за дочкою та чоловіком. У той же час, факт реєстрації нею шлюбу із ОСОБА_10 та народження у шлюбі із ним дитини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , слугували підставою для зміни розміру аліментів у 2015 році, що підтверджується рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.08.2015, тобто не є новими обставинами для вирішення позовних вимог про зміну розміру стягуваних аліментів.
Інших доказів, які підтверджують погіршення матеріального становища, позивачкою не представлено.
Не навела позивач і доказів покращення матеріального становища платника аліментів - відповідача по справі, як підстави для зміни розміру стягуваних аліментів з часу їх присудження на день подання позову. Посилання на його працездатність, та те, що він фізично здоровий, часто перебуває за межами країни, де працює та отримує регулярний дохід таким доказом бути не може. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом при вирішенні спору не враховано, що законодавством вже визначено механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Вказаний механізм передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження», згідно із якою порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання наведених вимог закону виконавцем проводиться стягнення аліментів у розмірі, не нижчому мінімального гарантованого розміру, що підтверджується розрахунком із сплати аліментів згідно виконавчого листа № 345/2772/15-ц від 06.08.2015, виданого Калуським міськрайонним судом, що не заперечили представники сторін (а.с. 20).
Тобто, підстави для визначення до стягнення гарантованого мінімуму у суду були відсутні. Суд хоча і зазначив про відсутність підстав для зміни розміру призначених аліментів, проте частково задоволивши позов в такий спосіб, фактично не вирішив спір по суті.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині підстав для зміни розміру призначених аліментів.
З урахуванням наведеного та положень ст. 376 ЦПК України колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами. Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.
Рішення Калуського міськрайонного суду від 12.05.2021 скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 червня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        Василишин Л.В.
Судді:                                                                        Горейко М.Д.
Мелінишин Г.П.